РІШЕННЯ

іменем України

07 травня 2019 року , Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

За участю секретаря судового засідання Концур А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сватове в порядку спрощеного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 а звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та усунення порушень права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, вона є власником квартири в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В 2015 року в зв`язку з проведенням АТО та введенням активних бойових дій з м. Луганськ до позивача переїхали на тимчасове проживання її донька та її син відповідач по справі - ОСОБА_2 Для того щоб отримати паспорт відповідачу, він був позивачем зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі, але протягом більше ніж двох років не проживає у її будинку, оскільки навчається в м. Луганськ. Крім того, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. На теперішній час відповідач постійно проживає в м. Луганськ, приїздити до м. Сватове не планує, в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не хоче. Реєстрація відповідача у її будинку створює для неї труднощі та перешкоди, пов`язані з правом володіння, користування та розпорядження належним на праві приватної власності житлом. Тому позивач просить позбавити відповідача права користування вказаною квартирою.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 03 квітня 2019 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач у судове засідання не прибув, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та на задоволені позовних вимог наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк правом на подачу відзиву на позов не скористався, в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Рішенням Сватівської міської ради Луганської області від 09.10.2015 року АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло 22.12.1994 року (а.с.7).

В даному будинку зареєстровані: позивач - ОСОБА_1 та її онук - ОСОБА_2 , 1999 року народження , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.16).

Відповідно до довідки виданою головою квартального комітету Сватівської міської ради від 26.11.2018 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично за вказаною адресою не проживає з 2016 року.(а.с.17)

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло 22.12.1994 року, суд приходить висновку, що право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень, ст.. ст.. 12, 81, 263-265, 354,355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зняття його з реєстраційного обліку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка