Справа № 274/5608/18 Провадження № 2/0274/875/19
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
27.02.19 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1
У жовтні 2019 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягнути на її користь з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 69 825,00 грн., посилаючись на те, що 19.06.2015 р. ОСОБА_2 взяла у неї в борг грошові кошти у розмірі 2 500,00 доларів США, які мала повертати платежами по 250,00 доларів США щомісячно, тобто до 19.04.2016 р., однак грошові кошти не повернула.
Від ОСОБА_2 заперечень проти позову або заяви про визнання позову не надходило.
Судом з'ясовано, що відповідно до розписки від 19.06.2015 р. ОСОБА_2 отримала у борг 2 500,00 доларів США під 10% та зобов'язалась кожен місяць виплачувати ОСОБА_1 250,00 доларів США, гроші взято на шість місяців, після закінчення строку ОСОБА_2 зобов'язалась повернути 2 500,00 доларів США.
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19.06.2015 р. було укладено договір позики, на підставі якого перша передала у власність другої грошові кошти у розмірі 2 500,00 доларів США, при цьому друга, зважаючи на зміст позовної заяви, зобов'язалась повертати першій ці грошові кошти по 250,00 доларів США кожен місяць, тобто до 19.04.2016 р.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, зобов'язань з повернення до 19.04.2016 р. ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2 500,00 доларів США ОСОБА_2 не виконала.
Доказів, які б це спростовували, ОСОБА_2 не подала.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1Д.в частині стягнення на її користь з ОСОБА_2 боргу з за договором позики від 19.06.2015 р. ґрунтується на вимогах законодавства України.
Разом з тим, Суд вважає, що розмір цього боргу становить не 69 825,00 грн.., як це зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві, з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Статтею 192 Цивільного кодексу України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частинами першою та другою статті 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином грошове зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 19.06.2015 р. має бути виконано у гривнях за офіційним курсом долара США на день ухвалення рішення, тобто на 27.02.2016 р., а саме за курсом 25,4848 грн. за 1 долар США, тобто у розмірі 67 456,50 грн. (2 500,00 доларів США * 26,9826 грн.), оскільки інший порядок визначення цієї суми не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Зважаючи на наведене, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а саме на її користь з ОСОБА_2 підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 67 456,50 грн.
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 680,89 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП (за даними позовної заяви) НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 67 456,50 грн.
3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП (за даними позовної заяви) НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) у якості відшкодування судових витрат 680,89 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.В. Корбут