Ухвала

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 526/1763/18

провадження № 61-6950ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Книшівської сільської ради, голови сільської ради ОСОБА_3 та секретаря сільської ради ОСОБА_4, третя

особа ? Державна казначейська служба України,про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами до Держави Україна в особі Книшівської сільської ради, голови сільської ради ОСОБА_3 . та секретаря сільської ради ОСОБА_4, третя

особа ? Державна казначейська служба України, про стягнення з держави Україна на його користь суму моральної та матеріальної шкоди в розмірі

152 892,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 березня 1998 року за ним визнано право власності на будинок АДРЕСА_1 , проте Держава в особі посадових осіб Книшівської сільської ради (голова та секретар) чинять йому перешкоди у реалізації його права на нерухоме майно, і таким чином фактично позбавили позивача та його дітей житла.

Незаконними діями державних органів позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, зміни способу життя, почуття безпорадності, втрати душевної рівноваги та спокою, дискомфортного стану, відчаю та душевного болю.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 грудня

2018 року скасовано, ухвалено нове рішення по суті заявлених вимог.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права (частин п`ятої, шостої статті 279 ЦПК України), оскільки ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції відповідь на відзив, у якій, зокрема, заявлено про збільшення позовних вимог до 200 000,00 грн, а також про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому, з врахуванням викладеного та значущості цієї справи для позивача, дана справа підлягала розгляду судом першої інстанції у порядку загального позовного провадження. Заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню за відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

29 березня 2019 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, з урахуванням уточнень, просить скасувати рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від

04 березня 2019 року та ухвалити нове рішення про стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_1 шкоди у розмірі 152 000,00 грн.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Судами не були з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, не досліджено та не надано належної правової оцінки доказам.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про стягнення з держави Україна на користь ОСОБА_1 суму моральної та матеріальної шкоди в розмірі 200 000,00 грн.

Отже, справа № 526/1763/18 не є справою з ціною позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа

№ 526/1763/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Книшівської сільської ради, голови сільської ради ОСОБА_3 та секретаря сільської ради ОСОБА_4, третя особа ? Державна казначейська служба України,про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило