Єдиний унікальний номер 235/556/19 Номер провадження 22-ц/804/1229/19

Головуючий у 1 інстанції Величко О.В.
Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.

розглянув у порядку письмового провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 235/556/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2019 року (суддя Величко О.В.), ухваленого в приміщенні суду в м.Покровськ Донецької області, повний текст рішення суду складено 28 лютого 2019 року -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що відповідач є її батьком, який сплачував аліменти на її утримання до її повноліття за рішенням суду. 24.01.2019 року їй виповнилося 18 років. З 01.09.2018 року вона навчається в Обласному комунальному закладі «Лозівський вищий коледж мистецтв», зі строком закінчення навчання до 30.06.2022 року, по спеціальності «Хореографія», денна форма навчання за державним замовленням, в зв`язку з чим потребує кошти на проживання, на проїзд, на харчування. Вона вимушена звернутися до суду, так як відповідач добровільно допомоги не надає.

Просила ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від прожиткового мінімуму до закінчення навчання, тобто до 30.06.2022 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку щомісячно, на період навчання, починаючи стягнення з дня звернення до суду, з 25.01.2019 року і по дату закінчення навчання, тобто до 30.06.2022 року включно, з позбавленням права на утримання у разі припинення ОСОБА_1 навчання в учбовому закладі. Вирішено питання про судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій він просив скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2019 року, ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/10 частини від прожиткового мінімуму щомісячно на період навчання, тобто до 30.06.2022 року включно, з позбавленням права утримання у разі припинення ОСОБА_1 навчання в учбовому закладі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу, що суд, стягнувши суму аліментів не від прожиткового мінімуму, а від усіх видів заробітку щомісячно, вийшов за межі позовних вимог, що є порушенням принципу диспозитивності (ст.2 ЦПК України).

Частиною 1 ст.369 ЦПК України визначено, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в січні 2019 року подано до суду позов, в якому вона просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання на час навчання у розмірі 1/6 частки від прожиткового мінімуму до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2022 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст.176 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Таким чином, враховуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , середньомісячну заробітну плату відповідача, яка складає 18261грн., зазначена справа відноситься до категорії справ, розгляд яких здійснюється без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 13 ст.7 ЦПК України визначено, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданого Красноармійським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №47 (а.с.5).

Згідно довідки комунального закладу «Лозівський вищий коледж мистецтв» від 26.12.2018 року ОСОБА_1 дійсно навчається в Обласному комунальному закладі «Лозівський вищий коледж мистецтв», вищому навчальному закладі І рівня акредитації, на 1 курсі спеціальності 024 «Хореографія», спеціалізації «Народна хореографія», денна форма навчання за державним замовленням. З вересня 2018 року мешкає у гуртожитку училища за адресою: АДРЕСА_1 . Термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року, наказ зарахування №76-у від 08.08.2018 року (а.с.7).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач частково визнав позовні вимоги (в розмірі 1/10 частини), та його середній заробіток та стан здоров`я дозволяють йому сплачувати аліменти. Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За положенням ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК.

Згідно зі ст.182 Сімейного Кодексу України, п.п.17 , 20 Постанови Верховного Суду України № 3 від 15.05 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язковою сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не більше 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим матеріальної допомоги, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір і задовольняючи позовні вимоги, правильно встановив наявність потреби позивача, що продовжує навчання, у матеріальній допомозі. Витрати на навчання позивача несе її матір ОСОБА_3 , дохід якої, згідно довідки ФОП ОСОБА_4 від 05.02.2019 року, з січня 2019 року складає 4200грн. на місяць (а.с.21).

Визначаючи розмір аліментів суд врахував, що відповідач ОСОБА_2 є працездатним, за рівнем його матеріального забезпечення, середній розмір його доходу, згідно довідки ПАТ «ШУ Покровське» від 25.02.2019 року, становить 18261,34грн. на місяць (а.с.28), та за станом здоров`я, має можливість сплачувати аліменти, не заперечував проти сплати аліментів але у меншому розмірі 1/10 частки (а.с.25), суд прийшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, на період навчання, починаючи стягнення з дня звернення до суду 25.01.2019 року і до закінчення навчання - до 30.06.2022 року включно.

Основним доводом апеляційної скарги є порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме принципу диспозитивності, оскільки суд вийшов за межі заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів ці доводи апеляційної скарги відповідача вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Дійсно, однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства, згідно п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України, є диспозитивність цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини 4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом (ЦПК України 2004 року).

Статтею 200 ЦПК України передбачено, що саме суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Отже,розмір аліментів судом визначається лише у частці від заробітку (доходу).

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 заявлялась вимога про стягнення аліментів в розмірі, що не передбачений діючим законодавством, а саме у розмірі 1/6 частини прожиткового мінімуму.

Задовольняючи позов, суд визначив до стягнення розмір аліментів, який буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку щомісячно на період навчання, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Крім того, слід наголосити, що стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки у розмірі, який визнав відповідач, призведе до порушення її прав на належне матеріальне забезпечення/

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до ст.382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

Керуючись статтями ст.ст.374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: Ю.М. Мальований

Л.І. Соломаха