ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5163/19 Справа № 214/2093/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року, яка постановлена суддею Черновою Н.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по справі №214/2093/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 27 березня 2019 року зазначена вище заява ОСОБА_1, відповідно до ч.5 ст.185 ЦПК України, повернута заявнику у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду від 08 лютого 2019 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали та передачу справи на розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України, відсутня заборона на подачу заяви буть якою мовою, а відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборонена дискримінація за мовою.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка передбачена п.6 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по справі № 214/2093/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди було залишено без руху та ОСОБА_1 надано строк для усунення недоліків заяви, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали з тих підстав, що заява не відповідає вимогам ч.2 ст. 426 ЦПК України та викладена не державною мовою.

На виконання вимог вище зазначеної ухвали заявником 22 березня 2019 року було надано пояснення, в якому він просить розглянути його заяву в установлений законом строк та посилається на те, що він розуміє державну мову.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 27 березня 2019 року зазначена вище заява ОСОБА_1, відповідно до ч.5 ст.185 ЦПК України, повернута заявнику у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду від 08 лютого 2019 року.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що заявником, який отримав копію ухвали від 08 лютого 2019 року особисто 19.03.2019 року, не виконано вимоги ухвали суду від 08 лютого 2019 року у встановлений законом строк.

Проте, колегія судів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскаржувана ухвала порушує право ОСОБА_1 на справедливий розгляд його заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами судом та обмежує доступ до суду, оскільки недоліки, зазначені в ухвалі суду першої інстанції від 08 лютого 2019 року не є такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі з подальшим виконанням судом першої інстанції приписів частини 5 статті 12 ЦПК України.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов'язує суд зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

Відносно того, що заява ОСОБА_1 викладена ним не державною (українською) мовою, колегія вважає зазначити наступне.

Законодавче регулювання мови судочинства та офіційне застосування державної мови в цивільному судочинстві врегульовано ст.12 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також ст. 9 ЦПК України.

Згідно з цими нормами, цивільне судочинство здійснюється державною мовою. Особи, які беруть участь у справі і не володіють або недостатньо володіють державною мовою, у порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України, мають право робити заяви, давати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку визначеному цим Кодексом.

Повертаючи ОСОБА_1 його заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами з підстав того, що вона викладена не державною мовою, суд не врахував, що застосування вимог ст. 185 ЦПК України можливе лише у випадку, коли заява не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 426 ЦПК України, і ці вимоги щодо форми і змісту позовної заяви є вичерпними.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Колегія суддів наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов'язує суд зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув заяву.

Отже, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки такий висновок не відповідає інтересам заявника щодо можливості звернення до суду з метою реалізації права такої особи на справедливий розгляд справи, яке гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу та враховує їх.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року - скасувати та направити матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», про стягнення матеріальної та моральної шкоди до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: