ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 400/810/18

провадження № 22-ц/4809/1205/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - Петрівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Ганнівська сільська рада Петрівського району Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 20 травня 2019 року у складі судді Шаєнко Ю.В. і

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року Петрівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та з урахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог (а.с.78-79) просила:

-відібрати малолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення відповідача батьківських прав;

-стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/2 її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до виповнення дітьми повноліття, щомісяця, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову, на користь осіб, які будуть утримувати дитину або закладу, в якому будуть перебувати діти;

-передати малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 Петрівській районній державній адміністрації, як органу опіки та піклування, для вирішення питання їх подальшого влаштування;

-накласти заборону на відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що відповідач, будучи матір`ю неповнолітніх дітей їх вихованням та утриманням не займається, не забезпечує належні умови для їх харчування та проживання, не цікавиться їх життям та здоров`ям.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 20 травня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 прагне виховувати дітей, піклуватися про їх виховання та навчання, для чого намагається створювати відповідні умови.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не займається вихованням своїх неповнолітніх дітей.

В апеляційній скарзі Петрівська районна державна адміністрація просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Малолітні діти відповідача перебувають на обліку у службі у справах дітей Петрівської РДА, як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах.

Умови проживання дітей незадовільні, продуктів харчування дуже мало, брудно, холодно, для виховання та розвитку дітей немає належних умов, діти не забезпечені продуктами харчування, одягом та засобами особистої гігієни.

Відповідач не займається розвитком та вихованням дітей, на зауваження не реагує, а лише обіцяє.

20.03.2018 відповідач притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язків щодо виховання дітей.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Мунтяна В.І. надійшло заперечення на апеляційну скаргу з проханням залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Мунтян В.І. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Петрівська районна державна адміністрація та Ганнівська сільська рада Петрівського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки всі учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11-14).

Службою у справах дітей Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області 26.02.2018 та 10.05.2018, а також Ганнівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 19.03.2018 обстежувалися умови проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акти обстеження (а. с. 24-26).

Відповідно до рішення №2 комісії з питань захисту прав дитини Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області 13 06.2018 року було прийняте рішення про доцільність відібрання неповнолітніх дітей у відповідача (а.с.29).

Працівниками Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області та служби у справах дітей Петрівської районної державної адміністрації неодноразово проводилися профілактичні бесіди з відповідачем щодо необхідності належного виконання нею своїх батьківських обов`язків, але ситуація не змінюється.

Згідно характеристики виданої Ганнівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області, відповідач по справі виявила себе з негативної сторони, не приділяє належної уваги навчанню і вихованню дітей, у дітей відсутнє шкільне приладдя (а.с.16).

У відповідності до висновку Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 06.07.2018, прийнято рішення про доцільність відібрання неповнолітніх дітей у ОСОБА_1 , без позбавлення її батьківських прав (а. с.35- 38).

Предметом спору у справі, яка переглядається, є відібрання малолітніх дитей від матері без позбавлення останньої батьківських прав, з переданням дитини органу опіки і піклування Петрівської районної державної адміністрації для вирішення питання їх подальшого влаштування та стягнення аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада

1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Згідно пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків.

Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини.

Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява

№ 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, положення закону, суд дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином дослідив і оцінив подані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку та врахував сталий спосіб життя малолітніх дітей, а також характеристику відповідача, намагання створювати належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відібранні дітей у матері без позбавлення батьківських прав.

Відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав потягне за собою докорінну зміну сталого життєвого устрою дітей.

Такі наслідки можуть негативно вплинути на психологічний стан малолітніх дітей, які потребують знаходження у звичному для себе оточенні рідних людей.

Аргументі апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Питання про стягнення аліментів є похідним від вирішення вимог про відібрання дитей.

Оскільки позовні вимоги про відібрання дітей задоволенню не підлягають, позовні вимоги про стягнення аліментів також не можуть бути задоволені.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області залишити без задоволення, а рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 20 травня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01.10.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко