ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/7780/17

провадження № 22-ц/4809/582/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Дьомич Л.М. (суддя доповідач)

судді Карпенко О.Л., Кіселик А.С.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області;

відповідач: ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року у справі за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні державним майном.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області (далі позивач, РВ ФДМУ по Кіровоградській області) звернулось до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило:

- зобов`язати відповідача усунути перешкоди у доступі до об`єкта державної власності - гаража реєстраційний номер 00901482.1. ААВАГЕ197, залишковою вартістю 2,2 тисячі грн., розташованого у м. Кропивницькому по вулиці І.Похитонова, позначений літерою «З» у Плані земельної ділянки (викопіювання з плану кварталу) та експлікації до нього, що міститься в технічному паспорті домоволодіння по АДРЕСА_1 ) від 21 листопада 2005 року, шляхом надання доступу до даного майна працівникам Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області та працівникам бюро технічної інвентаризації та не чинити у подальшому будь-яких дій, що перешкоджають власнику у доступі до вказаного майна;

- зобов`язати відповідача провести знесення за власні кошти самовільно здійсненої прибудови фасаду гаража, розташованого у АДРЕСА_1 .

19 лютого 2018 року РВ ФДМУ по Кіровоградській області подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою позивач просить усунути перешкоди у доступі до об`єкта державної власності гаража реєстраційний номер 00901482.2 ААВАГЕ067, залишковою вартістю 2,2 тисячі грн., розташованого у м. Кропивницькому по вулиці Івана Похитонова, позначений літерою «З» у Плані земельної ділянки (викопіювання з плану кварталу) та експлікації до нього, що міститься в технічному паспорті домоволодіння по АДРЕСА_2 ) від 21 листопада 2005 року, шляхом надання доступу до даного майна працівникам позивача та працівникам бюро технічної інвентаризації та не чинити у подальшому будь-яких дій, що перешкоджають власнику у доступі до вказаного майна. В іншій частині позовні вимоги залишені без змін (а.с. 68 том 1).

Пред`явлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що у державній власності та управлінні РВ ФДМУ по Кіровоградській області перебуває державне майно, яке не увійшло до статутного капіталу Колективного підприємства «Кіровоградський ремонтно-механічних завод ім. В.К. Таратути», залишилося у нього на балансі, а саме: гараж, реєстраційний номер НОМЕР_1 . ААВАГЕ197, залишковою вартістю 2,2 тис. грн., розташований у м. Кропивницькому по вул. І.Похитонова, позначений літерою «З» у Плані земельної ділянки (викопіювання з плану кварталу) та експлікації до нього, що міститься у технічному паспорті домоволодіння по АДРЕСА_1 ) від 21 листопада 2005 року.

В результаті обстеження об`єкту права державної власності було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 самовільно здійснив реконструкцію вказаного гаража, збільшивши його площу за рахунок прибудови фасаду. Крім того, відповідач не допускає працівників позивача та працівників Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» до зазначеного об`єкта, що унеможливлює здійснення інвентаризації об`єкта нерухомості та державної реєстрації права власності на дане майно.

Зазначені обставини зумовили необхідність у зверненні до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. При цьому, матеріально-правовою підставою пред`явленого позову позивач визначає норми ст.ст. 386-387 ЦК України.

Згідно з відзивом на позовну заяву від 07 лютого 2018 року відповідач позов не визнає. Зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами право власності на спірне майно, а також того, що нерухоме майно, про яке йдеться в позові, є саме тим майном, яким користується відповідач. Недопуск сторонніх осіб (працівників позивача та ОКП «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації») до приміщення гаража відповідач пояснює аварійним станом приміщення та збереженням у приміщенні матеріальних цінностей. Відповідач також вказує, що ним було переобладнано приміщення сараю для зберігання автомобіля шляхом збільшення його загальної площі добудовою задньої частини сараю. Переобладнання здійснювалось власними силами, без дозволу, проекту та залучення фахівців. Наразі приміщення знаходиться в аварійному стані. Наполягає, що намагання позбавити його приміщення сараю (гаражу) порушує право на гідні умови життя. Наголошує, що позивач обліковує у себе домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 всупереч вимогам законодавства, оскільки за вказаною адресою зареєстроване ОСББ «Босфор», саме якому мала бути передана документація на домоволодіння. Підставою для відмови в позові також є сплив позовної давності (а.с. 54-56 том 1).

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій стверджується про безпідставність доводів відповідача. Наполягає, що ОСОБА_3 не надано до суду жодних доказів на підтвердження його права власності на спірний гараж. Натомість, в матеріалах справи містяться достовірні докази належності спірного приміщення до державної власності. Відсутність свідоцтва про державну реєстрацію права власності зазначеного факту не спростовує. Допоміжні приміщення, сараї та інші забудови за адресою АДРЕСА_1 , перебувають у державній власності і створення ОСББ «Босфор» право власності держави не припиняє (а.с. 66-67 том 1).

У запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_3 акцентує увагу на суперечливості та недоведеності доводів РВ ФДМУ по Кіровоградській області, що є підставою для відмови у позові (а.с. 77-78 том 1).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року позов РВ ФДМУ по Кіровоградській області до ОСОБА_1 задоволено; зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у доступі до об`єкта державної власності гаража реєстраційний номер 00901482.2 ААВАГЕ067, залишковою вартістю 2,2 тисячі грн., розташованого у м. Кропивницькому по вулиці Івана Похитонова, позначений літерою «З» у Плані земельної ділянки (викопіювання з плану кварталу) та експлікації до нього, що міститься в технічному паспорті домоволодіння по АДРЕСА_2 м. Кропивницький) від 21 листопада 2005 року, шляхом надання доступу до даного майна працівникам Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області та працівникам бюро технічної інвентаризації та не чинити дій, які б перешкоджали власнику у доступі до вказаного майна; зобов`язано ОСОБА_1 знести за власні кошти самовільно здійснену прибудову гаража, розташованого у м. АДРЕСА_1 ; стягнуто витрати зі сплати судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що в управлінні РВ ФДМУ по Кіровоградській області перебуває державне майно, яке не увійшло до статутного капіталу КП «Кіровоградський ремонтно-механічних завод ім. В.К. Таратути», але залишилося у нього на балансі, а саме: гараж, реєстраційний номер НОМЕР_1 . ААВАГЕ067, залишковою вартістю 2,2 тис. грн., розташований у м. Кропивницькому по вул. І.Похитонова, позначений літерою «З» у Плані земельної ділянки (викопіювання з плану кварталу) та експлікації до нього, що міститься у технічному паспорті домоволодіння по АДРЕСА_1 ) від 21 листопада 2005 року. Зазначене підтверджується наявними у справі доказами. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би свідчив про правомірність використання ним приміщення спірного гаража. Судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про застосування строку позовної давності з посиланням на п. 36 постанови пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року «Про практику у справах про захист права власності та інших речових прав». На підставі встановлених обставин та досліджених доказів суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у відповідності до норм, закріплених у ст.ст. 386-387 ЦК України.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Вважає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд зайняв однобічну позицію на користь позивача, беручи до уваги лише ті докази, які свідчили на його користь. Наполягає на непорушності набутого громадянами права на квартири державного житлового фонду та належних до них допоміжних приміщень. Дії позивача по внесенню ним у грудні 2015 року у відомчий реєстр допоміжних господарських приміщень сараю і гаражу вважає незаконними. Звертає увагу, що всупереч вимогам суду, не надано доказів наявності підстав для внесення інформації до відомчого реєстру, а судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду. Також необгрунтовано відхилено доводи відповідача про належність домоволодіння до Фортечного (Кіровського) району міста Кропивницького. Судом не надано належної правової оцінки актам про не допуск до спірного приміщення. Рішення суду суперечить Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не відповідає висновкам Конституційного суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рn/2011 у справі № 1-22/2011, порушує гарантовані Конституцією України права.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно з ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року залишено без руху; встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Оскільки недоліки апеляційної скарги були усунуті скаржником в межах встановленого судом строку, 04 березня 2019 року апеляційним судом відкрито апеляційне провадження у справі, роз`яснено право на подання відзиву на апеляційну скаргу.

15 березня 2019 року РВ ФДМУ по Кіровоградській області подано відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким сторона вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Позивач зазначає, що в ході розгляду справи судом першої інстанції було надано належні, допустимі та достатні докази, які свідчать, що приміщення гаражу є державним майно, тоді як, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідачем доказів на підтвердження своїх доводів не надано. У відзиві також викладено письмові пояснення на спростування доводів апеляційної скарги (а.с. 17-19 том 2).

19 березня 2019 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в суді апеляційної інстанції, про що постановлено відповідну ухвалу.

У судовому засіданні представником позивача, відповідачем та його представником підтримано правові позиції сторін щодо вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

Статтею 2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ст.167 ЦК України, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України).

Статтями 1, 6 Закону України «Про Фонд державного майна України» встановлено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління. Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності. Регіональні відділення та представництва діють на підставі положень, що затверджуються Головою Фонду державного майна України.

Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області затверджено Наказом Голови ФДМУ від 02 жовтня 2012 року № 3607.

Регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом у сфері приватизації, серед іншого приймає рішення про подальше використання державного майна (крім матеріальних носіїв секретної інформації), що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації; здійснює вибір та забезпечення способу та умов подальшого використання державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації, в межах чинного законодавства; організовує та здійснює контроль за утриманням, зберіганням і використанням державного майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації.

РВ ФДМУ України по Кіровоградській області має право, зокрема, безперешкодного доступу до державного майна підприємств, установ та організацій з метою перевірки законності підстав його використання.

Судом встановлено, що приватизація державного підприємства «Кіровоградський ремонтно-механічний завод ім. В.К.Таратути» проведена шляхом викупу майна, переданого в оренду, організацією орендарів.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2010 року у справі №12/53 за позовом РВ ФДМУ по Кіровоградській області до КП «Кіровоградський ремонтно-механічний завод ім. В.К. Таратути» про визнання права власності позовні вимоги задоволено повністю; визнано право власності за державою Україна в особі Верховної Ради України на домоволодіння загальною площею 686 кв.м., яке складається з двох поверхів, двох під`їздів, дванадцяти квартир, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; визнано право власності за державою України в особі Верховної Ради України на будівлю гуртожитку загальною площею 786 кв.м, яка складається з двох поверхів та одного під`їзду, що знаходяться по АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 (а.с. 71-74 том 1).

Господарським судом встановлено, що згідно з умовами Договору купівлі-продажу від 30 травня 1994року №44/35 відчужено державне майно цілісного майнового комплексу колективного орендного підприємства «Кіровоградський ремонтно-механічний завод імені В.К. Таратути». На виконання вказаної угоди 05 травня1995року складено акт приймання-передачі державної частки майна колективного орендного підприємства Кіровоградського ремонтно-механічного заводу ім. В.К.Таратути, у якому визначено вартість об`єктів, що не підлягають приватизації - 8100974 тис. крб. Пунктом 1.2. зазначеного договору передбачено, що згідно з актом оцінки, складеним за Методикою оцінки вартості об`єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 1993року №717, вартість цілісного майнового комплексу становить 16367961 тис. крб. Сума даного договору складає 2891670 тис. крб. Акт оцінки і ціна державної частки майна колективного орендного підприємства Кіровоградського ремонтно-механічного заводу імені В.К. Таратути затверджені наказом Регіонального відділення від 20 квітня 1994 року №179. Цей акт разом з документацією про результати інвентаризації є невід`ємною частиною договору. Відповідно до зазначеного акта та документації про результати інвентаризації вартість цілісного майнового комплексу визначена рядком 11 акту оцінки і становить16367961тис.крб., вартість майна, що підлягає приватизації - рядком 21, визначеним як сума рядків 19 та 20 і складає 2 891 670 тис. крб. У той же час, вартість державного житлового фонду становила 495 тис. крб., вартість об`єктів, які не підлягають приватизації 8 100 974 тис. крб., всього 13 476 291 тис. крб. - визначено рядком 17 акту оцінки.

Зазначені обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, не підлягають доведенню під час вирішення спору у даній справі в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Позивач стверджує, що в управлінні РВ ФДМУ по Кіровоградській області перебуває державне майно, яке не увійшло до статутного капіталу КП «Кіровоградський ремонтно-механічних завод ім. В.К. Таратути», але залишилося у нього на балансі, а саме: гараж, реєстраційний номер НОМЕР_1 . ААВАГЕ067, залишковою вартістю 2,2 тис. грн., розташований у м. Кропивницькому по вул. І.Похитонова, позначений літерою «З» у Плані земельної ділянки (викопіювання з плану кварталу) та експлікації до нього, що міститься у технічному паспорті домоволодіння по АДРЕСА_1 ) від 21 листопада 2005 року. На підтвердження викладеного надано до суду договір купівлі-продажу від 30 травня 1994 року № 44/35, акт приймання-передачі та акт оцінки цілісного майнового комплексу, з яких вбачається, що державний житловий фонд, до якого відноситься приміщення гаража, не був приватизований та не увійшов до статутного капіталу новоствореного підприємства КРМЗ ім. В.К.Таратути, а залишився у нього на балансі (а.с. 29-37 том 1).

У довідці залишкової балансової вартості державного житлового фонду від 01 квітня 1994 року, крім житлового будинку та гуртожитків, зазначені чотири приміщення сараїв з інвентарними номерами №№ 84601; 84602; 84603; 84604, туалет - 998464 та гараж 8460 (а.с. 38 том 1). ). Зі змісту довідки вбачається, що приміщення гаража по вул АДРЕСА_3 11 (тепер АДРЕСА_5 14/11) збудоване у 1954 році, має інвентарний номер № 8460 та не є частиною майна цілісного майнового комплексу, який був відчужений Кіровоградському колективному орендному підприємству ремонтно-механічний завод ім. В.К. Таратути.

З листа балансоутримувача № 6 від 10 лютого 2016 року з відомостями про державне майно за формою «2б» вбачається, що приміщення гаража перебуває на балансі КП «КРМЗ ул.Таратути» (а.с. 39 том 1).

Позивач повідомив суд про відсутність у РВ ФДМУ у Кіровоградській області договору з балансоутримувачем домоволодіння по ул. Радянська, 14/11 в м. Кіровограді, щодо надання якого наполягав відповідач, оскільки законодавством не передбачалось укладення такого договору у випадку передачі державного майна на баланс.

Судом досліджені акт приймання-передачі державної частки майна КОП Кіровоградського ремонтно-механічного заводу ім. В.К. Таратути від 05 травня 1995 року; довідка залишкової вартості державного житлового фонду від 01 квітня 1994 року; акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу КОП Кіровоградського ремонтно-механічного заводу ім. В.К. Таратути від 25 квітня 1994 року; договір купівлі-продажу державного майна купівлі-продажу від 30 травня 1994 року № 44/35 з додатками.

Матеріали списання від 12 грудня 2013 року вих. № 90, надані балансоутримувачем КП «КРМЗ ім. В.К. Таратути» до РВ ФДМУ в Кіровоградській області, свідчать про те, що у 2013 році частина майна, що відносилась до державного житлового фонду була списана, а саме списані приміщення сараїв у кількості 4 шт. з інвентарними номерами 84601; 84602; 84603; 84604 та туалет з інвентарним номером 998464 (а.с. 141-152 том 1).

З викладеного вбачається, що зазначений у довідці залишкової балансової вартості від 01 квітня 1994 року гараж інв. № 8460 не підлягав списанню та продовжує залишатись у державній власності.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, гараж по АДРЕСА_1 є державним майном, яке обліковується за реєстраційним номером майна 00901482.2 ААВАГЕ067, має код згідно класифікатора державного майна 1242.1 гаражі наземні, інвентарний номер 8460 (а.с.15 том 1).

У технічному паспорті, виготовленому 21 листопада 2005 року ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за адресою по вул. Радянська, 14/11 м. Кропивницький, має місце інформація стосовно будівель, які забудовані самовільно. Серед цих самовільних забудов гаражі за літерами «Ю»;«Д»,«Т»,«С»,«Н»,«М». Також були виявлені та внесені до технічного паспорта чотири гаражі, які зазначені у технічному паспорті літерами «З»,«Д»,«Т»,«Ю» (а.с. 13-14 том 1).

Позивач стверджує, що оскільки позиції «Д»,«Т»,«Ю» визначені спеціалістами БТІ як самовільно забудовані, то позиція «З» - це державне майно, яке має реєстраційний номер, присвоєний кожному окремо визначеному об`єкту державної власності 00901482.2ААВАГЕ067, код згідно класифікатора державного майна 1242.1 гаражі наземні, інвентарний номер 8460.

Дані зазначені у технічному паспорті від 2005 року повністю співпадають з даними технічного паспорта, виготовленому КООБТІ 23 грудня 2012 року (а.с. 69-70 том 1).

Разом з тим, зі змісту актів перевірки стану ефективного використання та збереження державного майна, що не увійшло до статутного капіталу КП «КРМЗ ім.Таратути» від 29 грудня 2012 року, 01 серпня 2013 року та від 12 лютого 2016 року, актів обстеження об`єкту права державної власності гаража, що у процесі приватизації не увійшов до статутного капіталу КП «Кіровоградський ремонтно-механічний завод ім. В.К. Таратути», але перебуває у нього на балансі від 30 травня 2012 року та 24 травня 2013 року, актів проведення технічної інвентаризації державного майна від 08 листопада 2012 року та 13 листопада 2012 року вбачається, що державне майно гараж по АДРЕСА_6 . АДРЕСА_3 , 14/11 у м. Кіровограді безпідставно використовується громадянином ОСОБА_1 , який самовільно здійснив реконструкцію гаража, збільшивши його площу за рахунок прибудови фасаду та не забезпечує робочій групі РВ ФДМУ у Кіровоградській області доступу до об`єкту (а.с. 17-28, 42-43 том 1).

Заперечуючи проти позову відповідач посилається, зокрема, на те, що допоміжні приміщення повинні передаватись разом з приватизованими квартирами відповідно до ч.2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказує, що з приватизацією квартири набув право власності і на допоміжну господарсько-побутову споруду - сарай (гараж), який перебуває у користуванні родини з часу вселення у будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що спірне приміщення гаража не є державною власністю й використовується ним на законних підставах. Обставини ненадання допуску до спірного приміщення робочій групі позивача відповідачем не заперечуються.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Звертаючись до суду з даним позовом РВ ФДМУ у Кіровоградській області стверджує, що нерухоме майно гараж по АДРЕСА_7 /11) є об`єктом державної власності і входить до сфери управління позивача.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимим доказами доведено факт належності спірного майна державі та підтверджені обставини незаконного, поза волею позивача, заволодіння відповідачем державним майном - гаражем по АДРЕСА_1 14/11).

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, ч. 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності.

За умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або рішення суду.

Таким чином, позивач має довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном та підтвердити своє право власності на спірне майно.

Разом з тим, відповідач зобов`язаний спростувати позовні вимоги належними та допустимими доказами в силу вимог ст. 12 ЦПК України.

Суд обґрунтовано, на підставі належних, допустимих та достатніх доказів дійшов висновку, що спірне майно є державною власністю та перебуває у володінні відповідача без належних правових підстав.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені судом обставини відповідачем не надано. Твердження ОСОБА_1 про правомірність володіння ним спірним майном ґрунтуються лише на суб`єктивному розумінні норм чинного законодавства та обґрунтовано не взяті до уваги судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено порушення відповідачем права власності держави в особі РВ ФДМУ по Кіровоградський області.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, оцінюючи спосіб захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права.

Застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями чинного законодавства).

Тобто, важливою умовою застосування судом певного способу захисту права або інтересу є його належність - встановлення судом тих обставин, що вжиття саме обраного позивачем способу захисту спроможне поновити порушені права особи, що звертається до суду з відповідним позовом.

Однак, суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, зазначених вимог не дотримався.

Так, захист порушеного права позивача відповідно до фактичних обставин є віндикаційний позов. При цьому, віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном.

Тобто, віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника до незаконно володіючої майном особи з метою відновлення порушеного володіння річчю шляхом вилучення її у натурі.

Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина 3 статті 388 ЦК).

Змістом віндикаційного позову є витребування саме того майна, яке вибуло із законного володіння власника. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його у відповідача. З контексту вказаної правової норми вбачається, що позивачем може бути лише законний власник, особа, яка володіє майном на відповідній правовій підставі. Відповідачем виступає особа, яка заволоділа чужим майном, або набула його за відповідним правочином з третьою особою. Незаконне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на правовий титул.

Поряд з цим, позивач, правильно визначивши правовою підставою пред`явленого позову норми ст.ст. 386-387 ЦК України, у прохальній частині позовної заяви просить захистити порушене право шляхом усунення перешкод у доступі до об`єкта державної власності, тобто у спосіб, визначений ст. 391 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Отже, визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Верховним Судом України та Верховним Судом неодноразово наголошувалось на неможливості одночасного пред`явлення позову про витребування мана із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника від володіючого не власника (ст. 387 Цивільного кодексу України)) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаний із позбавленням володіння (ст. 391 Цивільного кодексу України)).

Таким чином, правильно встановивши фактичні обставини справи, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог, характерних для негаторного позову.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким чином, за відсутності зв`язку між порушеним правом позивача та обраним ним способом захисту порушеного права, що залишилось поза увагою суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

З урахуванням того, що наведені у апеляційній скарзі доводи відповідача були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Прийняття апеляційним судом рішення про відмову у позові виключає можливість задоволення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, яке було заявлене до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні державним майном, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 15.05.2019 року

Головуючий суддя: Л.М. Дьомич

Судді: О.Л. Карпенко

С.А. Кіселик