Провадження №: 2/752/2439/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іноваційно-виробнича компанія «Рамінтек», третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про відсторонення від займаної посади та зобов`язання поновити на посаді,-

в с т а н о в и в:

17.10.2017 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 , який уточнив під час судового розгляду, в якому останній просив визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення загальних зборів учасників ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» від 01.06.2017 року, оформлене протоколом № 01/06/17, в частині відсторонення його від посади директора ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек»; визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення загальних зборів учасників ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» від 01.06.2017 року, оформлене протоколом № 01/06/17, в частині призначення тимчасово виконуючого обов`язки директора товариства ОСОБА_2 ; визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати наказ від 01.06.2017 року про відсторонення його від посади директора товариства з 01.06.2017 року та призначення тимчасово виконуючого обов`язки директора товариства ОСОБА_2 ; поновити його на посаді директора ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» з 01.06.2017 року.

Свої вимоги мотивував порушенням Товариством вимог ст. 46 КЗпП України.

Ухвалою суду від 20.10.2017 року було відкрито провадження у даній справі (т. 1 а.с. 17).

Ухвалою від 14.09.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. (т. 2 а.с. 38-39).

ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» подало до суду відзив, в якому просило відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Вказало, що відсторонення ОСОБА_1 від посади директора відбувалось на підставі ст. 99 ЦК України, тому посилання останнього на положення ст. 46 КЗпП України, є невірним. Вказало на пропуск ОСОБА_1 тримісячного строку задля звернення до суду за захистом своїх прав та на те, що позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (т. 1 а.с. 30-33).

Третя особа просила суд закрити провадження у справі у зв`язку із непідвідомчістю спору районному суду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити, враховуючи обставини, зазначені у відзиву.

Третя особа в судовому засіданні позов не визнала, просила закрити провадження у справі.

Суд, заслухавши представників позивача, відповідача, третю особу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст. 22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.07.2009 року, код 36555928, що підтверджується відповідним витягом від 30.12.2017 року № (т. 1 а.с. 61-82).

Відповідно до вказаного витягу та п. п. 1.4, 7.4 Статуту ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» засновниками (учасниками) товариства є:

1. Громадянин України ОСОБА_1 , розмір внеску 20 790,00 грн.;

2. Громадянин України ОСОБА_2 , розмір внеску 20 790,00 грн.;

3 Громадянка України ОСОБА_3 , розмір внеску 21 420,00 грн.

ОСОБА_1 обіймав посаду директора ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» з 15.06.2009 року.

01.06.2017 відбулися Загальні збори учасників ТОВ «ІВК «Рамінтек», за присутності учасників товариства - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на яких були прийняті рішення, оформлені протоколом № 01/06/17 від 01.06.2017, зокрема: 1) на підставі ст. 99 ЦК України строком на шість місяців з 01.06.2017 року директора ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» ОСОБА_1 тимчасово відсторонити від посади директора. Встановити, що ОСОБА_1 не має права підпису жодних документів без виключень від імені ТОВ «ІВК «Рамінтек», не має права представляти інтереси товариства у будь-яких установах, підприємствах, організаціях, будь-якої форми власності та у відносинах з юридичними та фізичними особами; 2) призначити з 01.06.2017 року на посаду тимчасово виконуючого обов`язки ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» ОСОБА_2 з усіма правами, що передбачені Статутом для директора товариства; 3) змінити місцезнаходження ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» з адреси: 03039, м. АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , на адресу: АДРЕСА_3 ; 4) затвердити Статут ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» в новій редакції; 5) призначити відповідальним за проведення державної реєстрації зміни щодо відомостей про ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» тимчасово виконуючого обов`язки директора ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» ОСОБА_2 ; 6) уповноважити тимчасово виконуючого обов`язки директора ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» ОСОБА_2 на вчинення будь-яких дій та підписання будь-яких документів, які необхідні у зв`язку з виконанням цього протоколу (т. 1 а.с. 36-40).

Відповідно до вказаного рішення Загальних зборів 01.06.2017 року виданий наказ по особовому складу, згідно якого ОСОБА_1 вважати відстороненим від посади з 01.06.2017 року директора ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» строком на шість місяців. З 01.06.2017 року до виконання своїх обов`язків директора ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» приступає ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 41).

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 посилався на порушенням Товариством вимог ст. 46 КЗпП України, а також на те, що його було відсторонено від посади, тобто, фактично звільнено, а тому призначення т.в.о. директора ОСОБА_2 є порушенням законодавства, оскільки виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника можливе за умови його не звільнення від своєї основної роботи.

Відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією, можливості реально здійснювати право на працю за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених чинним законодавством.

Відсторонення від роботи або іншої діяльності провадиться власником або уповноваженим ним органом на підставі виявленого ним факту через видавання наказу (розпорядження) та вжиття заходів щодо контролю за його виконанням.

Під час відсторонення від роботи трудовий договір продовжується, але працівник тимчасово до роботи не допускається. При цьому на період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Відповідно до ст. 46 КЗпП відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається: - у разі появи на роботі в нетверезому стані, стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу i перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством.

Такими «іншими» випадками є: винесення постанови прокурора в разі порушення кримінальної справи; позбавлення спеціального права, посвідчення, ліцензії, що необхідні для виконання роботи чи обов`язків (наприклад, позбавлення посвідчення водія); відсторонення державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» у разі невиконання службових обов`язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди.

Статтею 46 КЗпП власникові або уповноваженому ним органу надається право на відсторонення працівників від роботи за наявності передбачених законодавством підстав, але це не є обов`язком, оскільки відсторонення тільки допускається.

Відсторонення від роботи працівника застосовується як тимчасовий захід до ухвалення остаточного рішення про можливість (неможливість) виконання працівником роботи, передбаченої трудовим договором, або перебування його на певний посаді.

Після закінчення терміну відсторонення від роботи працівник залежно від наявних підстав може бути допущений до роботи, переведений на іншу роботу або звільнений з роботи.

Після відсторонення від роботи працівник може бути тимчасово або постійно переведений на іншу роботу.

Відсторонення працівника від роботи може передувати звільненню працівника.

Слід звернути увагу, якщо працівник не виконає у встановлений термін вимоги, що були підставою для його відсторонення від роботи, то власник або уповноважений ним орган має право притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, в тому числі розірвати з ним трудовий договір у встановленому порядку.

Натомість, відповідач посилався на норми ст. 99 ЦК України і, як наслідок, на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, згідно з ч. 3 ст. 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

12.01.2010 року Конституційним Судом України було прийнято рішення № 1-рп/2010 у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення ч. 3 ст. 99 ЦК України, коли її редакція була такою: члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов`язків.

Відповідно до цього рішення Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 3 ст. 99 ЦК України від 16.01.2003 року № 435-IV члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, слід розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства у будь-який час і з будь-яких підстав усунути особу (осіб) від виконання обов`язків члена (членів) виконавчого органу за умови, якщо в установчих документах товариства не визначено таких підстав. Усунення члена виконавчого органу товариства від виконання своїх обов`язків, яке передбачене ч. 3 ст. 99 ЦК України, не є відстороненням працівника від роботи в розумінні статті 46 КЗпП України.

В установчих документах ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» зазначені підстави відсутні.

Приймаючи зазначене рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що відповідно до положень частини першої статті 41, частини першої статті 42 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, займатися підприємницькою діяльністю, не забороненою законом. Такі конституційні права особи можуть реалізовувати, зокрема, через товариства, які поділяються на підприємницькі та непідприємницькі (частини перша, друга статті 83, статті 84, 85, 86 Цивільного кодексу). Усі товариства мають майно, яке є об`єктом управлінської діяльності і інформація про яке є вимогою до змісту їхніх установчих документів (частина друга статті 88 Цивільного кодексу). Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 Цивільного кодексу). У товариствах, в яких законом передбачено утворення виконавчого органу, здійснення управлінської діяльності покладено на нього.

В статті 99 ЦК України визначені засадничі положення щодо порядку утворення, діяльності, назви цього органу, його компетенції, способу усунення від виконання обов`язків осіб, які належать до його складу. Вказані норми наведені в главі 7 «Загальні положення про юридичну особу» Цивільного кодексу і відповідно до приписів частини четвертої статті 83 цього Кодексу застосовуються до всіх товариств, якщо інші правила для окремих видів товариств не встановлені законом.

За системним аналізом норм Цивільного кодексу (статті 99, 145, 147, 159, 161), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України «Про господарські товариства» (статті 47, 62, 63), Закону України «Про акціонерні товариства» (статті 52, 58, 59, 60, 61) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов`язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників (частина третя статті 92, друге речення абзацу третього частини першої статті 161 Цивільного кодексу).

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу, згідно з якою члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов`язків.

Відповідно до положень законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме частини першої статті 98, частини першої статті 99 Цивільного кодексу, частини першої статті 23, пункту «г» частини п`ятої статті 41, частини першої статті 59 Закону України «Про господарські товариства», підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) як вищого органу управління товариством або, як зазначено у частині п`ятій статті 58 Закону України «Про акціонерні товариства», укладення з членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.

Усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків (частина третя статті 99 Цивільного кодексу) або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень (абзац перший частини другої статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства») за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 Кодексу законів про працю. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах Кодексу законів про працю, а у статті 99 Цивільного кодексу, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права.

Разом з тим, позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що вимоги позивача до Товариства ґрунтуються на положеннях КЗпП України і заявлені щодо захисту порушених трудових прав з огляду на те, що останній вважає себе звільненим з порушенням норм трудового законодавства, а тому висуває вимогу про поновлення на посаді.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач як учасник Товариства звертався за захистом своїх прав до Господарського суду м. Києва, котрий за наслідками розгляду позову ОСОБА_1 ухвалив 29.08.2018 року судове рішення, котре було скасовано постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 року.

Згідно вказаної постанови рішення Господарського суду м. Києва від 29.08.2018 року в справі № 910/2085/18 - скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 повністю задоволено, зокрема, визнано недійсним з моменту прийняття рішення Загальних зборів учасників ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» від 01.06.2017 року, викладене у формі протоколу № 01/06/17, у повному обсязі; визнано недійсною з моменту затвердження нову редакцію Статуту ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек», затверджену Рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» від 01.06.2017 року; визнано протиправною та скасувано реєстраційну дію щодо державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» від 01.06.2017 року № 3024590; зміна місцезнаходження; визнано протиправною та скасувано реєстраційну дію щодо державної реєстрації внесення змін до відомостей про ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек», що не пов`язані зі змінами в установчих документах від 01.06.2017 року № 4024590; зміна відомостей про керівника юридичної особи, зміна складу підписантів.

Тому, на думку суду, в даному випадку, вимоги позивача до Товариства ґрунтуються на положеннях КЗпП України.

Вирішуючи питання щодо законності відсторонення позивача, суд надійшов до висновку про те, що підстав, визначених ст. 46 КЗпП України, на відсторонення ОСОБА_1 в судовому засіданні не встановлено, відповідачем наявність останніх в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не надано, через що трудові права позивача є порушеними.

Натомість, у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно ч. 1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст. 244 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Як вбачається з позову ОСОБА_1 , останній зазначив про те, що про порушення своїх прав дізнався 12.06.2017 року. Тримісячний строк позовної давності для позивача на захист своїх прав закінчився 12.09.2017 року. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана позивачем 13.10.2017 року, тобто після спливу строку позовної давності, і надійшла до останнього 17.10.2017 року.

Поважності причин пропуску вказаного строку позивачем не наведено, так само як і не подано відповідної заяви про його поновлення.

За викладених обставин у задоволенні вимог позивача щодо прийняття та скасувати рішення загальних зборів учасників ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» від 01.06.2017 року, оформлене протоколом № 01/06/17, в частині відсторонення його від посади директора ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек»; визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення загальних зборів учасників ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» від 01.06.2017 року, оформлене протоколом № 01/06/17, в частині призначення тимчасово виконуючого обов`язки директора товариства ОСОБА_2 ; визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати наказ від 01.06.2017 року про відсторонення його від посади директора товариства з 01.06.2017 року та призначення тимчасово виконуючого обов`язки директора товариства ОСОБА_2 , слід відмовити.

Крім того, розглядаючи вимогу позивача про поновлення його на посаді директора ТОВ «Інноваційно-виробнича компанія «Рамінтек» з 01.06.2017 року, суд також не знаходить підстав для його задоволення з огляду на те, що факт звільнення не доведений перед судом в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, адже, при відстороненні від роботи трудовий договір продовжується, але працівник тимчасово до роботи не допускається, в той час, як звільнення передбачає розрив трудових відносин між роботодавцем та працівником. В судовому засіданні позивачем не доведено наявності наказу про його звільнення та оформлення останнього відповідно до вимог трудового законодавства. Крім того, судом встановлено, що трудова книжка ОСОБА_1 не видавалась.

Факту поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, в судовому засіданні належними та допустимими доказами також не доведено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12-13, 77-81, 211, 228, 235, 258-259,352, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іноваційно-виробнича компанія «Рамінтек», третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про відсторонення від займаної посади та зобов`язання поновити на посаді - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Хоменко