Справа № 754/7121/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/4457/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського пансіонату ветеранів праці про анулювання виданого свідоцтва на поховання та обмін свідоцтвами про смерть,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про анулювання виданого свідоцтва на поховання його рідної матері і зобов`язання відповідача обмінятись свідоцтвами про смерть.

Свій позов мотивував тим, що його матір ОСОБА_2 з березня 2014 року постійно проживала у Київському пансіонаті ветеранів праці. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. По телефону він домовився з пані ОСОБА_3 , яка є представником ритуальної служби, яка здійснює поховання померлих підопічних пансіонату, а ввечері зустрівся з нею і передав речі та паспорт померлої. В день похорон 11.01.2017 року він хибно вважав, що пансіонат у випадку оформлення похоронних документів на себе, одержить право на компенсацію похоронних витрат із Пенсійного фонду, а він отримає право користування могилою. В той же час перед похованням позивачу телефоном було повідомлено про необхідність сплатити ритуальному бюро 7000,00 грн., в іншому випадку поховання відміняється. Оскільки в нього на той час такої суми не було, позивач домовився з ритуальною службою про відстрочення сплати цієї суми на декілька днів. Документів на поховання він не бачив, але все було організовано, як і домовлялись з ритуальним бюро. В подальшому 16.01.2017 року він зателефонував до ритуальної служби та запропонував розрахуватися, але вони відмовились мати з ним справи. 19.01.2017 року він ще раз дзвонив і просив прийняти плату за похоронні послуги, але йому відмовили. При цьому 13.02.2017 року пансіонат уклав з ритуальною службою договір № 13 на поховання матері позивача і оплатив його, у зв`язку з чим на ім`я пансіонату було видано свідоцтво про поховання, яке позивач вважає незаконним. Просив надати дозвіл сплатити йому кошти за поховання матері, а взамін отримати свідоцтво користувача на поховання, видане на його ім`я. Крім того, для отримання державної допомоги на поховання, відділ реєстрації смерті може видати виписку з реєстру смертей тільки тій особі, яка має перший екземпляр свідоцтва про смерть. Оскільки пансіонат першим отримав свідоцтво про смерть його матері, просив другою позовною вимогою вважати передачу йому пансіонатом свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , яке є першим екземпляром виданого свідоцтва.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати. Обґрунтував скаргу тим, що суд не повно з`ясував усі обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та об`єктивному її розгляду, що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення. Вказав, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому вважає, що рішення суду не ґрунтується на вимогах закону і є необґрунтованим тому підлягає скасуванню.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Як вбачається з матеріалів справи матір позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. На момент смерті вона перебувала у Київському пансіонаті ветеранів праці. Відповідач здійснював організацію та оплату поховання підопічної пансіонату - ОСОБА_2 , тому саме йому видано свідоцтво про смерть та свідоцтво про поховання від 10.01.2017 року (а.с.21, а.с.111-112). Позивач зазначає, що він давав згоду на поховання його матері пансіонатом і за їх рахунок, тому що самотужки ні морально, ні фізично, ні фінансово не міг це здійснити. Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він хибно вважав, що пансіонат у випадку оформлення похоронних документів на себе одержить право на компенсацію таких витрат із Пенсійного фонду, що компенсує витрати на поховання його матері, а він отримає право користування могилкою. Вважає незаконним укладений 13.02.2017 року договір №13 між пансіонатом та ритуальною службою та незаконною оплату на поховання.

Наведені вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, чому суд першої інстанції дав відповідну правову оцінку, в результаті якої прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог. З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. Як було встановлено в ході розгляду справи, відповідач здійснив організацію та оплату поховання ОСОБА_2 , що підтверджується укладеним між відповідачем і ритуальною службою в особі ОСОБА_3 договором №13 від 13.02.2017 року, актом виконаних робіт №2 від 24.02.2017 року та платіжним дорученням №191 від 27.02.2017 року. Правочин може бути визнаний недійсним у випадках, встановлених законом, як за вимогою його сторони, так і за вимогою іншої особи, інтереси якої він зачіпає.

Позивач стверджував, що укладений між пансіонатом та ритуальною службою договір є незаконним, оскільки порушує його права та відбирає у нього права на могилу матері, яку він добровільно не передавав. При цьому між ним та ритуальною службою вже було фактично укладено усний відповідний договір на здійснення поховання, за яким позивач зобов`язувався сплатити його вартість з відстрочкою платежу у декілька днів. В той же час жодного належного та допустимого доказу на підтвердження таких своїх посилань позивачем ні до суду першої інстанції, ні разом з апеляційною скаргою представлено не було. Натомість в матеріалах справи містяться докази щодо того, що між Київським пансіонатом ветеранів праці та СПД ОСОБА_3 було укладено договір на надання ритуальних послуг, які відповідно до акту виконаний робіт були надані відносно поховання померлої ОСОБА_2 , а їх вартість оплачена згідно платіжного доручення від 27.02.2017 року. Той факт, що позивач надав до суду копію квитанції від 18 липня 2017 року про сплату на адресу Київським пансіонатом ветеранів праці 4559,15 грн., при цьому без жодного доказу існування відповідних домовленостей з цього приводу між сторонами, не може доводити обґрунтованості його позовних вимог.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного рішення по суті спору. Доводи апелянта не відповідають обставинам справи, є бездоказовими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько