Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 615/1840/15-ц

провадження № 61-43984св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2018 року у складі суддів: Кружиліної О. А., Бровченка І. О., Колтунової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке перейменовано у Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 29 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 108 232,39 грн терміном до 28 листопада 2014 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 20 серпня 2015 року складає 536 348,66 грн.

Посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року з ОСОБА_1 стягнуто частину заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 228 197,41 грн, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість в розмірі 308 151,25 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 709,20 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 12 814,77 грн, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 8 863,58 грн та 285 763,70 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2018 року у складі головуючого-судді Товстолужського О. В. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів заборгованості за тілом кредиту, з урахуванням повного задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року, а тому нарахування комісії, процентів та пені не можуть вважатися підтвердженими. Крім того, непогашене тіло кредиту в розмірі 709,20 грн неспівмірне по відношенню до нарахованих відсотків, комісії та пені в розмірі 308 151,25 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Валківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2018 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, проте таких вимог банком заявлено не було. Крім того, посилання банку на збільшення тіла кредиту є безпідставними та необґрунтованими, оскільки є незмінним та не може збільшуватися.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» через представника Литвиненко О. Л. подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що укладений з відповідачем кредитний договір не розірвано та не припинено, а тому в силу вимог статті 599 ЦК України зобов`язання не припинено, оскільки належним чином не виконано. Відповідач продовжує порушувати умови договору й після ухвалення судового рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим розмір такої заборгованості збільшується, а сама заборгованість залишається непогашеною, що надає банку право нараховувати проценти по день фактичного її погашення.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 29 листопада 2007 року був укладений кредитний договір № DN81AR03110408, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 108 232,40 грн з метою купівлі автомобіля, строком до 28 листопада 2014 року.

Через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, позивач у лютому 2012 року звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110408 від 29 листопада 2007 року в розмірі 218 197,41 грн.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізувало право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись у лютому 2012 року із позовом про дострокове повернення кредиту, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18, згідно якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, та при наявності судового рішення про стягнення цих сум, вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, та у задоволенні позову відмовив за його безпідставністю.

Доводи касаційної скарги щодо неприпинення зобов`язання за кредитним договором в силу вимог статті 599 ЦК України, зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик