Провадження № 2/127/2872/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позов мотивовано тим, що 27.01.1974 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області, актовий запис № 6. 22.12.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області шлюб було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1611. У 1990 році сторони отримали кооперативну квартиру під АДРЕСА_1. Згідно довідки ЖЕК № 7 за вих. № 322 від 30.05.2018 року ОСОБА_1 до 1992 року було повністю виплачені пайові внески за вищевказану квартиру. Відповідно до копії особового рахунку № 7004300 власником квартири загальною площею 61,30 кв. м. житловою площею 38, 70 кв. м. рахується відповідач ОСОБА_2 Відповідно до довідки №149820230 Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2, дата державної реєстрації 18.06.2018 року. Просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

22.10.2018 року ухвалою суду справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

11.12.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала за обставин викладених в справі, просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 27.01.1974 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області, актовий запис № 6 (а.с.7).

22.12.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1611(а.с.8).

У 1990 році сторони отримали кооперативну квартиру під АДРЕСА_1. Згідно довідки ЖЕК № 7 за вих. № 322 від 30.05.2018 року ОСОБА_1 до 1992 року було повністю виплачені пайові внески за вищевказану квартиру (а.с.10).

Відповідно до довідки №149820230 Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2, дата державної реєстрації 18.06.2018 року (а.с.67).

Статтею 15 ЦК України встановлено,що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання прав.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зміст ч. 1, ч. 2 ст.61СК України визначає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Норма п. 3 ч. 1 ст.57СК України зазначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно абзацу 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11від 21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Стаття 372 ч.2 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

На підставі викладеного, суд вважає можливим поділити спільну сумісну власність колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/ 2 частку квартири АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 57, 60, 61, 70 СК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 04.03.2019року

ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1.

ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2.

Суддя: