Справа № 466/3509/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Зима І.С.
Провадження № 22-ц/811/35/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Струс Л.Б. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

ОСОБА_1 і її представника - адвоката Косендюка Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідача, який незаконно його утримує та визначення постійного місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що 23 вересня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між нею і ОСОБА_2 Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року шлюб між нею і ОСОБА_2 розірвано.

Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею.

Скориставшись її незадовільним станом здоров`я, зумовленим хворобою і смертю брата, ОСОБА_2 забрав їхнього сина до себе і позбавляє її можливості спілкуватися з дитиною.

Вказувала, що ОСОБА_2 залякує сина, налаштовує дитину проти неї і не забезпечує сину належних умовах проживання.

На підставі вказаного, ОСОБА_1 просила суд відібрати малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_2 і визначити постійне місце проживання дитини з нею.

У червні 2015 року ОСОБА_2 пред`явив до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрація Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що мати дитини - ОСОБА_1 не цікавиться розвитком їхнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , догляд за дитиною фактично здійснює він. Крім того, ОСОБА_1 страждає на захворювання нервової системи, у неї часто траплялись нервові зриви, вона повністю самоусунулася від виховання дитини, вселилась до будинку своєї матері, де проживає з іншим чоловіком.

Вказував, що дитина не бажає проживати з матір`ю, ним створено усі умови для проживання сина, а тому просив суд визначити постійне місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дитина має більшу прихильність до батька, який забезпечив належні умови проживання, матір самоусунулась від її виховання та спілкування з нею, а тому з урахуванням висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22 липня 2015 року, вважав за необхідне визначити місце проживання дитини з батьком, зазначивши, що це відповідає інтересам дитини (т.1, а.с. 240-241).

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 , подавши на нього 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення «по суті позовних вимог», покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що обґрунтування суду про те, що постійним місцем проживання дитини з часу народження є місце реєстрації відповідача, як на одну з підстав для задоволення зустрічного позову, не свідчить про необґрунтованість вимог позивачки, оскільки остання також проживала з дитиною у цьому помешканні. В

Вважає, що суд не взяв до уваги висновок психолога органу опіки та піклування про те, що психодіагностичне обстеження дитини в приватній клініці Св . Параскеви , яке проводилось за бажанням батька дитини, було здійснено неналежно, оскільки психологом використовувався лише метод спостереження за поведінкою дитини та консультування лише батька хлопчика, з чого не можна зробити висновок про те, що дитина хоче проживати із батьком.

Вважає, що суд не взяв до уваги того факту, що дитина певний період до травня 2015 року проживала з відповідачем і його мамою та перебувала під їхнім впливом, а також того, що зміна поведінки і психічного стану дитини мала місце саме після обмеження, а згодом - і заборони відповідача бачитись дитині з мамою.

Звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, та стверджує, що такий побудований виключно на свідченнях та доказах відповідача та його матері і сестри, які є заінтересованими особами.

Вважає, що суд не врахував того, що відповідач має неповну загальну середню освіту, з часу реєстрації шлюбу по березень 2015 року ніде не працював, захоплювався азартними іграми, регулярно палить, у 2009 році проходив курс стаціонарного лікування в Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері з діагнозом панічний розлад, проживає в будинку зі своєю матір`ю, яка реалізовує спиртні напої (самогон) та має співмешканця, який страждає на приступи епілепсії.

Вважає помилковим висновок суду стосовно відсутності потреби проведенння судово-психіатричної експертизи відповідача ОСОБА_2 на предмет його психічного стану, що вважає вкрай необхідним після його лікування в психоневрологічному диспансері (т.2, а.с. 2-6).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 грудня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відібрання дитини та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено (т.2, а.с. 179-187).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрація Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрація Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року залишено без змін (т.3, а.с. 104-107).

За підсумками нового апеляційного розгляду справи постановою Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року залишено без змін (т.3, а.с. 135-140).

Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.3, а.с. 204-207).

ОСОБА_2 , батько малолітнього ОСОБА_3 , будучи повідомленим про апеляційний розгляд справи, призначений на 01 березня 2019 року, в судове засідання не з`явився і подав до суду заяву про апеляційний розгляд справи у його відсутності (т.3, а.с. 220), у зв`язку з чим апеляційний розгляд справи було відкладено на 27 травня 2019 року, про що і було повідомлено ОСОБА_2 (т.3, а.с. 224).

Будучи повторно своєчасно (18.03.2019 року) повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (т.3, а.с. 226), ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив.

За вище наведених обставин колегія суддів (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги в частині позовних вимог за первісним та зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини (оскільки в частині інших позовних вимог рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року залишено без змін), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Встановлено, що 23 вересня 2007 року по 24 листопада 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Встановлено, що з часу народження дитина зареєстрована за адресою реєстрації позивача: в будинку АДРЕСА_2 , куди ОСОБА_1 перейшла проживати після погіршення сімейних стосунків з відповідачем.

Також встановлено, що тимчасове окреме проживання дитини з матір`ю викликано здійсненням догляду позивачем за хворим братом, а тому суд вважав, що вказана обставина не може свідчити про небажання чи самоусунення матері дитини від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

Крім того, малолітня дитина після погіршення стосунків між сторонами та періодом окремого проживання знаходилася з матір`ю за адресою її реєстрації та місце її проживання було змінено відповідачем під приводом надання згоди матір`ю позивачки взяти дитину на прогулянку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась у правоохоронні органи та повідомила про зміну місця проживання дитини відповідачем 20 квітня 2015 року без її згоди та за її відсутності, батько дитини та його мати не відповідають на телефонні дзвінки і не повертають дитину добровільно.

З підстав припинення перевірки за заявою та відсутності ознак кримінального правопорушення, ОСОБА_1 06 травня 2015 року повторно звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину - викрадення дитини, а 14 травня 2015 року - до суду з позовом про відібрання дитини та визначення з нею місця проживання.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Колегія суддів з цього робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

В ході чергового апеляційного розгляду справи апелянт, мати малолітнього ОСОБА_3 , пояснила, що після ухвалення 17 травня 2016 року Апеляційним судом Львівської області рішення (яким її апеляційну скаргу було частково задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким її позов задоволено частково тавизначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 ), згадане рішення (яке набрало законної сили з моменту його проголошення) було виконаним, а саме: сина було передано їй і з цього часу (вже майже три роки) він проживає разом з нею.

Вище наведене стверджується довідкою ЛКП «Рясне 402» від 25.03.2019 року з місця проживання апелянта ОСОБА_1 і її малолітнього сина, згідно якої згаданий малолітній є зареєстрованим і проживає за місцем реєстрації і проживання його мами, ОСОБА_1 (т.3, а.с. 229), а також довідкою з ліцею № 38 Львівської міської ради від 08.05.2019 року, згідно якої малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 3-Б класі та проживає разом з мамою, ОСОБА_1 , саме яка і займається його вихованням, відвідує батьківські збори, бере участь у житті дитини і класу, в той час, як «батько дитини вихованням її не займається. В школі жодного разу не був» (т.3, а.с. 230).

Колегія суддів вважає, що повторна неявка ОСОБА_2 , батька малолітнього, на апеляційний розгляд даної справи та його заява про її (справи) апеляційний розгляд за його відсутності опосередковано підтверджують вище наведені в ході апеляційного розгляду мамою малолітнього обставини, а також свідчать про втрату батьком малолітнього інтересу до питання визначення місця проживання дитини.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, щооскаржуване рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_2 (за місцем проживання останнього), не може залишатися в силі, а відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про визначення місця проживання малолітнього з матір`ю - ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 грудня 2015 року в не скасованій його частині скасувати і в цій частині ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,задовольнити та визначити його місцем проживання з матір`ю - ОСОБА_1 .

В зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 03 червня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Струс Л.Б.

Шеремета Н.О.