ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/1612/18

провадження № 22-ц/4809/804/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник АТ КБ «Приватбанк» - Науменко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2019 року, суддя Бойко І.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) про визнання кредитного договору недійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.12.2011 року вона звернулась до відповідача для отримання банківських послуг, для чого підписала анкету-заяву б/н від 01.12.2011 року, відповідно до якої на її карту був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

04.10.2018 року позивач отримала від відповідача вимогу про необхідність погашення нею заборгованості по кредитному договору від 01.12.2011 року.

Позивач вказує, що через те, що даний кредит оформлений кількома документами, це утруднює розуміння її зобов`язань за даним договором.

Крім того, Умови та Правила, що розміщуються на сайті банку, змінюються, а договір, який передбачає, що відповідні Умови та правила кредитування за тарифами банку розповсюджуються на неї, між ними не укладався, відповідний примірник Умов і Правил нею не підписувався.

ОСОБА_1 зазначила, що не підписувала та не узгоджувала зміну кредитного ліміту, базову відсоткову ставку, порядок погашення заборгованості. Відсутність підпису на Умовах та Правилах свідчить про відсутність згоди на умови нарахування процентів, штрафу та комісії.

Умови та Правила вона відносить до документів, спрямованих на укладання кредитного договору у вигляді кредитного ліміту на платіжну карту, серед яких і спірний кредитний договір. Під час підписання анкети-заяви, їй не надали примірник Умов і Правил для ознайомлення із їх змістом, чим порушено Закон України «Про захист прав споживачів». Саму анкету-заяву вона вважає зверненням до банку про надання банківських послуг, яку вона підписала, маючи скрутне матеріальне становище та піддавшись на вмовляння працівників банку. Кредитного договору вона не підписувала, з жодними Правилами та Умовами не знайомилась, вважає, що відповідачем в даному випадку було порушено її права як споживача, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів».

Просила суд визнати кредитний договір від 01.12.2011 року укладений між ОСОБА_1 та Банком недійсним. Визнати Договір приєднання від 01.12.2011 року до кредитного договору від 01.12.2011 року між ОСОБА_1 та Банком недійсним.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що суд не взяв до уваги те, що анкета-заява б/н від 01.12.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить жодних умов кредитного договору, даних про строки надання кредиту, розмір відсоткової ставки за користування кредитом, черговість та порядок здійснення платежів в рахунок погашення отриманих коштів, відповідальність сторін тощо. Анкета-заява не містить суму бажаного кредитного ліміту та вид кредитної картки. Крім того, Банк неналежним чином та не в установлений спосіб ознайомив з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зокрема шляхом вручення відповідного документа особисто позивачу під власноручний підпис.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.03.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.04.2019 року справу призначено до розгляду.

До суду відзив на апеляційну скаргу не надано.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 01.12.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно яких ПАТ КБ «Приватбанк» відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок, на який встановив кредитний ліміт та випустив банківську карту.

В свою чергу, ОСОБА_1 ознайомилась із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які разом із підписаною заявою складають договір про надання банківських послуг (а.с.50-52).

Із банківської виписки по картці вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн., який в подальшому збільшувався до 500 грн.

ОСОБА_1 протягом дії договору отримала кредитні картки: НОМЕР_1 , яку відкрито 01.12.2011 року, з терміном дії до 05.2015 року, НОМЕР_2, яку відкрито 21.09.2017 року, з терміном дії до 09.2021 року, НОМЕР_2, яку відкрито 24.01.2018 року, з терміном дії до 09.2021 року (а.с.58).

Суд першої інстанції зазначив, що позивач добровільно погодилась на укладення спірного правочину на встановлених банком умовах і, починаючи з 01.12.2011 року почала користуватись кредитними коштами, сплачувала необхідні платежі, що вбачається з виписки (розрахунку заборгованості) з її особового рахунку, не оскаржувала договір і не порушувала питання про розірвання договору, а отже, не вважала його несправедливим або недійсним. З позовом про визнання договору недійсним позивач звернулась лише після того, як Банк звернувся до неї з вимогою про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що кредитний договір укладений у спосіб і у формі, що не суперечать чинному законодавству. В кредитному договорі передбачені всі права та обов`язки сторін, умови щодо його виконання, а також умови його припинення. Позивач жодним чином не довела не тільки наявність умислу у діях відповідача, а і наявність у неї тяжких життєвих обставин, які передували добровільному укладенню договору, а також, що за відсутності таких складних життєвих обставин її воля не була б спрямована на укладання зазначеного договору.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно яких ПАТ КБ «Приватбанк» відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок, на який встановив кредитний ліміт та випустив банківську карту.

В свою чергу, ОСОБА_1 ознайомилась із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які разом із підписаною заявою складають договір про надання банківських послуг (а.с.50-52)

Із банківської виписки по картці вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн., який в подальшому збільшувався до 500 грн. (а.с.57).

ОСОБА_1 протягом дії договору отримала кредитні картки: НОМЕР_1 , яку відкрито 01.12.2011 року, з терміном дії до 05.2015 року, НОМЕР_2, яку відкрито 21.09.2017 року, з терміном дії до 09.2021 року, НОМЕР_2, яку відкрито 24.01.2018 року, з терміном дії до 09.2021 року (а.с.58).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Виходячи з вимог ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджено факт укладення договору на умовах кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач користувалась коштами отриманими по кредитній картці виданої на підставі спірного договору.

Встановлені обставини свідчать , що доводи позовної заяви не підтверджені належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2019 року - залишити без змін.

Текст постанови складено 20 .05. 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: