22-ц/804/1396/19
266/652/19

Єдиний унікальний номер 266/652/19
Номер провадження 22-ц/804/1396/19
Головуючий у 1-й інстанції Федотова В.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Мироненко І.П., Принцевської В.П.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

06 лютого 2019 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (надалі ГУ ДМС України в Донецькій області) та просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. Заява мотивована тим, що він в 1990 році у віці 1 року, прибув в Україну з міста Фергана, Узбекистан зі своєю матір`ю ОСОБА_3 на постійне місце проживання. 09.07.1990 року вони заселилися в буд. АДРЕСА_1 , та зареєструвалися за вказаною адресою. Після цього, 11.08.2000 року вони переселились в цьому ж АДРЕСА_2 в будинок АДРЕСА_3 , у зв`язку із придбанням будинку на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2000 року. До 30.07.2004 року він проживав за вказаною адресою разом із своєю матір`ю. Мати отримала паспорт громадянки України. Станом на вказану дату він був неповнолітнім, а тому паспорт громадянина України не отримав, як і не отримав будь-який інший паспорт. У 2004 році він закінчив Трудівську середню загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Сакського району АРК. В 2005 році йому виповнилось 16 років, але паспорт він не отримав, оскільки в неповнолітньому віці був притягнутий до кримінальної відповідальності та з 22.12.2005 року по 23.10.2014 року знаходився під вартою. У зв`язку з анексією Криму його мати переселилась до АДРЕСА_3 і стала проживати АДРЕСА_4 адресою АДРЕСА_5 і проживає по цей час із своїм чоловіком. Після звільнення від відбування покарання 23.10.2014 року він приїхав до матері в м. Маріуполь та звернувся до Приморського РВ міліції із заявою про видачу йому паспорту громадянина України після досягнення 18 років. Перевіркою встановлена його особа, але не встановлена належність до громадянства будь-якої держави, про що була видана відповідна довідка. Після цього, він з 27.01.2016 року по 20.11.2018 року відбував покарання на території України у зв`язку із скоєнням кримінального правопорушення. Після звільнення він знов звернувся до Приморського відділу поліції із заявою про встановлення належності до громадянства України для отримання паспорта громадянина України. Але йому в цьому було відмовлено та направлено до суду для встановлення факту його постійного проживання на території України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2019 року, з причини того, що заявник не надав доказів того, що він намагався самостійно звернутися до Державної міграційної служби для отримання паспорту громадянина України та внаслідок наявності спору про право, заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, та надано роз`яснення, що він має право подати позов на загальних підставах.

Не погодившись з даною ухвалою суду, представник заявника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушенням норм процесуального права, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дії або рішення ГУ ДМС України в Донецькій області ОСОБА_2 не оскаржує, спору ніякого немає. Будь-якого спору немає і щодо проживання заявника на території України у дати вказані в заяві, даний факт ніхто не оспорює, він встановлюється ОСОБА_2 для отримання паспорта. Вважає, що суд першої інстанції передчасно прийняв рішення про залишення заяви без розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 , заявника ОСОБА_2 , представника ГУ ДМС України Степанюгу В.С., дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що виявлено спір про право, а саме, що на даний час факт проживання заявника на території України станом на 24.08.1991року та 13.11.1991року є спірним та підлягає доказуванню, крім того заявник не надав доказів того, що він намагався самостійно звернутися до Державної міграційної служби для отримання паспорту громадянина України.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Окремому провадженню притаманні такі ознаки, як структурна самостійність та безспірність розгляду справи. Важливою є не тільки конкретна мета встановлення факту, а й його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік юридичних фактів, передбачений ч.2 ст.293 ЦПК України не є вичерпним.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001р. №2235-ІІІ «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1,2 ч.1 ст.3 цього Закону. Юридичне значення має лиш факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них), або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України(24 серпня 1991р) або набрання чинності Законом №2235-ІІІ(13 листопада 1991р.)

Громадянство в свою чергу передбачає певну сукупність взаємних політичних, соціальних та інших прав та обов`язків.

Залишаючи заяву ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з наявності спору про право.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник зацікавленої особи пояснила, що спір про право у відносинах із заявником відсутній. Заява ОСОБА_2 про видачу паспорта не була задоволена внаслідок відсутності належних документів, які б свідчили, що станом на 24 серпня 1991р або 13 листопада 1991р. він проживав на території України.

Посилання суду першої інстанції, що заявник не надав доказів того, що він намагався самостійно звернутися до Державної міграційної служби для отримання паспорту громадянина України не може бути підставою для залишення заяви без розгляду, а є лише підставою для залишення заяви без руху із зазначенням строку для усунення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник заявника заявив клопотання про долучення до матеріалів справи відповідь на звернення заявника, отриману поштовим відправленням з Приморського РВ у м.Маріуполь ГУ ДМС в Донецькій області про відмову в задоволенні його заяви про встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство» від 19.02.2019 року №28-1314.

З аналізу наведеного вбачається, що суд першої інстанції не дослідив в чому полягає спір та якого суб`єктивного матеріального права він торкається, внаслідок чого передчасно залишив заяву ОСОБА_2 без розгляду .

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального закону, судом порушено порядок встановлений для його вирішення, тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 379, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2019 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: І.П. Мироненко

В.П. Принцевська