Номер провадження: 22-ц/813/2712/19
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандард Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року, Публічне акціонерне товариство «Юніон Стандард Банк» (далі ПАТ «ЮСБ Банк») від імені та в інтересах якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЮСБ Банк» - Кічук О.І. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «ЮСБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 11.07.2013 року в сумі 612 952,83 грн. та суму судового збору сплаченого Позивачем при подані даного позову в розмірі 9194,29 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2018 року позов ПАТ «Юніон Стандарт Банк» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «Юніон Стандарт Банк» () заборгованість за кредитним договором № 530/07-13 від 11.07.2013 року, яка складає: 289 639,57 гривень - заборгованість за кредитом; 166 422,65 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 112 373,83 гривень - заборгованість за пенею нарахованою за несвоєчасну виплату кредиту; 44 516,78 гривень - заборгованість за пенею нарахованою за несвоєчасну виплату процентів за користування кредитом; а всього 612 952 гривень 83 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «Юніон Стандарт Банк» () 9194,29 гривень в рахунок сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2018 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви ПАТ «Юніон Стандарт Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 530/07-13 від 11.07.2013 року, яка складає: 289 639, 57 гривень; 166422,65 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 112 373,83 заборгованість за пенею нарахованою за несвоєчасну виплату кредиту; 44 516,78 гривень заборгованість за пенею нарахованою за несвоєчасну виплату процентів за користування кредитом, а всього 612 952 гривень 83 копійки - відмовити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.03.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандард Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.04.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

У відзиві на апеляційну скаргу, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЮСБ Банк» - Кічук О.І., посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (а.с. 148-152).

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. - головуючий суддя, судді - Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ПАТ «Юніон Стандарт Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2018 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно кредитного договору № 530/07-13 від 11.07.2013 року, укладеного між ПАТ «Юніон Стандард Банк», який є правонаступником ПАТ «Єкатеринославський комерційний банк» та ОСОБА_1 , банк відкрив відповідачу невідновлювальну відкличну кредитну лінію у розмірі 333 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних, строком користування до 10 квітня 2016 року.

Відповідач встановлені договором терміни повернення наданого їй кредиту не дотримується, станом на 01.08.2017 року заборгованість складає: 289 639,57 гривень - заборгованість за кредитом; 166 422,65 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 112 373,83 гривень - заборгованість за пенею нарахованою за несвоєчасну виплату кредиту; 44 516,78 гривень - заборгованість за пенею нарахованою за несвоєчасну виплату процентів за користування кредитом; а всього 612 952 гривень 83 копійки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд вважав за можливе стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 530/07-13 від 11.07.2013 року в сумі 612 952 гривень 83 копійки без жодного на те обгрунтування своєї позиції.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 11 липня 2013 року між ПАТ «Єкатеринославський Комерційний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Юніон Стандард Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 530/07 - 13, відповідно до умов якого банк зобов`язався відкрити Позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію у розмірі 320 000 грн., а Позичальник зобов`язався повертати Банку кредит та сплачувати проценти за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Кредитним договором (а.с. 13-17).

Відповідно до п.1.2. Кредитного договору, строк користування кредитом встановлювався з 11 липня 2013 р. по 10 липня 2014 року.

Однак Додатковою угодою № 2 від 10 квітня 2015 року до Кредитного договору № 530/07-13 від 11 липня 2013 року пункт 1.2. Кредитного договору був викладений у наступній редакції: «Строк користуванн кредитом: з 11 липня 2013 року по 10 квітня 2016 року» (а.с.23-26).

Матеріалами справи також встановлено, що заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 зазначала, що 02 жовтня 2015 року вона виконала достроково та в повному обсязі зобов`язання за Кредитним договором № 530/07-13 від 11 липня 2013 року, що було підтверджено наступними доказами: копією меморіального ордера № ТИ. 9878.4870.302 від 02 жовтня 2015 року на суму 7 398, 62 грн., призначення платежу: погашення відсотків Шова Лариса Павлівна за кредитним договором 530/07-13 від 11/07/2013 року; Копією меморіального ордера № ТЮ 9878.4871.302 від 02 жовтня 2015 року на суму 289 639, 57 грн., призначення платежу: погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором 530/07-13 від 11/07/2013 року; Копією виписки з особового рахунку ОСОБА_1 від 02.10.2015 року та Копією довідки Відділення «Одеське Регіональне Управління « ПАТ «ЮСБ БАНК» № 1860 від 02 жовтня 2015 року, в якій зазначається, що станом на 2 жовтня 2015 року зобов`язання за Кредитним договором № 530/07 - 13 від 11 липня 2013 року виконано достроково та в повному обсязі (а.с. 94-98).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договором № 530/07-13 від

11.07.2013 року припинились повним та достроковим його виконанням.

Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою вказані доводи ОСОБА_1 та взагалі у своєму рішенні у порушення ст. 265 ЦПК України не надав мотивованої оцінки вказаним аргументам відповідача та щодо наявності підстав для задоволення позову.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Так, у своєму відзиві на апеляційну скаргу, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЮСБ Банк» - Кічук О.І. зазначає, що банківська операція від 02.10.2015 року з перерахування 289 639,57 грн. є нікчемною, оскільки відбулась в той час коли ПАТ «ЮСБ Банк» на підставі постанови Правління НБУ №631/БТ від 24.09.2015 року було віднесено до категорії проблемних та щодо нього був запроваджений особливий режим контролю за діяльністю, а тому на підставі цієї постанови діяли обмеження, які не допускали проведення будь-яких операцій за договорами (а.с.148-152).

Проте, необхідно зазначити наступне.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що 1. підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; 2. Недійсним є правочин , якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. З. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з приписів статті 215 ЦК України слід розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора. За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

У частині першій статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У силу вимог частини першої ста ті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009р. надано роз`яснення щодо ст.228 ЦКУ наступного змісту: «Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2)правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

До того ж, відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсною або нікчемною банківської операції переказу 02.10.2015 року коштів у розмірі 289 639, 57 з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 на позичковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 (доказів, які б свідчили, що вказана операція або правочин є такою, що хоч якось порушує публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави, відсутній вирок суду на підтвердження вини).

Крім того, щодо підстав нікчемності правочинів неплатоспроможного банку в силу закону, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 р. №665/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 02 жовтня 2015 р. № 182 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ЮСБ БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» (далі - ПАТ «ЮСБ БАНК») запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 03 жовтня 2015 р. до 02 січня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «ЮСБ БАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Білій Ірині Володимирівні строком на три місяці з 03 жовтня 2015 року по 02 січня 2016 року (включно).

Частиною другою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Також Велика Палата Верховного Суду у своїх Постановах від 04 липня 2018 року (справа №815/5392/16 провадження №11-465апп18) та від 16 травня 2018 року (справа №910/24198/16 провадження №12-15гс18) зробили висновок, щодо застосування норм права щодо віднесення Уповноваженою особою ФГВФО правочинів до нікчемних та висловлена правова позиція, яка стосується природи рішення Уповноваженої особи ФГВФО про нікчемність правочинів та його можливих наслідків.

Так, 04 липня 2018 року Велика Палата Верховного суду у Постанові в рамках справи №815/5392/16 провадження №11-465апп18 зауважила, що згідно із частинами першою, другою та десятою статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів і видане згадане рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків.

Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Відповідна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, № 910/24198/16 від 16 травня 2018 року та № 910/17448/16 від 16 травня 2018 року.

Оскільки рішення є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, воно не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього рішення. Звідси права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Таким чином, встановлена правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним.

Фонд має право звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Отже, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів наявності підстав, які наведені у статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", для визнання нікчемним банківської операції переказу 02.10.2015 року коштів у розмірі 289639,57грн. з рахунку ОСОБА_1 № 046 на позичковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 (які у день надходження на позичковий рахунок ОСОБА_1 були списані на повернення заборгованості за Договором).

Доводи позивача про нікчемність операції не були підтверджені жодними доказами.

Суд першої інстанції не з`ясовував по суті обставини, на які посилалися сторони, не давав оцінку доказам, не перевіряв їх, не навів щодо цього жодних мотивів.

Відтак, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2018 року є необґрунтованим та не відповідає вимогам ЦПК України щодо повноти, всебічності, об`єктивності та обґрунтованості судового рішення (ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій Кодексу).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2018 року - скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандард Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.05.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда