Номер провадження: 22-ц/813/3956/19
Номер справи місцевого суду: 521/3617/18
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Одеської місцевої прокуратури №2, діючи в інтересах Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради,

відповідачі:

приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна,

державний реєстратор Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» - Іскров Олег Вікторович,

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу адвоката Блажиєвої Олени Олександрівни подану в інтересах ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року у складі судді Поліщук І.О.,

встановив:

У лютому 2018 року заступник прокурора Одеської місцевої прокуратури №2, діючи в інтересах Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» - Іскрова О.В., Скоморохової Е.В., Коваленко О.П. про скасування державної реєстрації та визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Позивач просив визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію права, за ОСОБА_2 права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та приміщення №63 ; визнати недійсними договори купівлі-продажу від 28.07.2017 року нежитлового приміщення, загальною площею 70.3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та приміщення №63, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. та стягнути з Державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 порівну на користь прокуратури Одеської області в рівних частках судовий збір у розмірі 7929 грн.

Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що реєстрація Декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.04.2017 року за №ОД95 щодо реконструкції нежитлового приміщення №63 і магазину з улаштуванням вітрини консольного типу скасована, у зв`язку із здійсненням ОСОБА_2 капітальної добудови до нежитлового приміщення на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети. У зв`язку із чим, ОСОБА_2 самочинно здійснив реконструкцію нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та незаконно набув право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_2 , а тому спірні договори купівлі-продажу від 28.07.2017 року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є недійсними й подальша реєстрація права власності на зазначені приміщення за ОСОБА_1 є також незаконною.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року позовні вимоги заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №2 було задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права, індексний номер 35988393 від 03.07.2017 державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101, номер запису про право власності: 21231789 щодо державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права, індексний номер 35987852 від 03.07.2017 державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 21231398 щодо державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу серія та номер: 1110 від 28.07.2017 року нежитлового приміщення, загальною площею 70.3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу серія та номер: 1111 від 28.07.2017 року нежитлового приміщення, загальною площею 75 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М.

Стягнуто з Державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 порівну на користь прокуратури Одеської області в рівних частках судовий збір у розмірі 7929 грн.

У задоволенні позовних вимог пред`явлених до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. було відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 в порушення ст. ст. 34-37, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» самочинно здійснив реконструкцію нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

Вказане рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 - через адвоката Блажиєву О.О. В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову прокурору у задоволенні позову. Основними доводами апеляційної скарги є відсутність підстав у прокурора для звернення до суду в інтересах Одеської міської ради та Управлення державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. Крім того, апелянтом зазначено, що він не погоджується з висновками суду першої інстанції які є незрозумілі в частині задоволення позову відносно державного реєстратора Іскрова О.В. , та в частині відмови у задоволенні позову щодо приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М.

На вказану апеляційну скаргу заступником керівника Одеської місцевої прокуратури №2 подано відзив, яким заперечується задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що прокурор діяв в межах повноважень щодо захисту інтересів держави, через невживання компетентними органами заходів відповідного реагування.

Також Одеською міською радою було подано відзив, яким заперечується задоволення апеляційної скарги з тих підстав, що самочинне захоплення ОСОБА_2 земельної ділянки та здійснення самочинного будівництва на ній порушує права територіальної громади, а прокурор наділений повноваженнями щодо захисту таких порушених прав.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзивах, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення не відповідає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2006 року посвідченого приватним Одеського міського нотаріального округу - Ситніковою Ю.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №4103, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м.

12 листопада 2015 року було зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за №ОД20 було прийнято до експлуатації нежитлове приміщення - магазин без зміни геометричних розмірів фундаментів плані за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу та Декларації, ОСОБА_2 21 грудня 2015 року було видано Свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення - магазин за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,7 кв.м., яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №01.

В подальшому, ОСОБА_2 розпочав реконструкцію нежитлового приміщення №63 (магазину) з улаштуванням вітрини консольного типу, відповідно до Декларації про початок виконання будівельних робіт, яка 26 квітня 2017 року була зареєстрована ДАБК за №ОД НОМЕР_2 .

30 червня 2017 року ОСОБА_2 було отримано висновок щодо технічної можливості поділу нежитлового приміщення - магазину № 63 на два окремих об`єкта: нежитлове приміщення - магазину №63, яке складається з: №1 - основне приміщення площею 60,4 кв.м. №2 - підсобне площею 7,0 кв.м., №3 - санвузол площею 2,9 кв.м., загальною площею 70,3 кв.м., основною площею 60,4 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення - магазину №63а, яке складається з: №1 - основне приміщення площею 41,3 кв.м., №2 - підсобне площею 7,0 кв.м., №3 - санвузол площею 2,9 кв.м., №4 - основне приміщення площею 22,5 кв.м., №5 - підсобне площею 1,3, загальною площею 75, 0 кв.м., основною площею - 63,8 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

05 липня 2017 року державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» - Іскровим О.В. на підставі технічного паспорту, виданого 30 червня 2017 року та вищезазначеного висновку серія та номер: 266/17, було проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нежитлові приміщення - магазину АДРЕСА_2 .

28 липня 2017 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Сегеченко І.М., який зареєстровано в реєстрі за №1110, ОСОБА_4 , яка діє від імені ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,3 кв.м., яке зареєстровано в державному реєстрі прав власності за №101.

В цей же день, а саме 28 липня 2017 року між ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 75 кв.м. та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Сегеченко І.М., про що зроблено відповідну реєстрацію в Державному реєстрі прав власності.

Із листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 09 серпня 2017 року за №01-6/421-ПР на адресу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 вбачається, що Декларація №ОД 95 від 26 квітня 2016 року внесені недостовірні дані та наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за №01-13/243 ДАБІ від 09.06.2017 року зазначену декларацію скасовано.

Згідно витягу з кримінального провадження №0003400 від 18.08.2017 року вбачається, що в серпні 2017 року о 9:00 годині, посадові особи ДАБК Одеської міської ради, діючи умисно, зловживаючи службовим становищем, в інтересах третіх осіб, пошкодили нежитлові приміщення АДРЕСА_2 , чим спричинили шкоду ОСОБА_1 на загальну суму 300000 грн.

Із наданої до суду копії ухвали судді Малиновського районного суду м. Одеси - Михайлюка О.А. від 11 грудня 2017 року вбачається, що аналогічний позов між тими самими сторонами про той самий предмет спору подавався раніше заступником керівника Одеської місцевої прокуратури №2 і він був залишений судом без руху з підстав не обґрунтування прокурором наявності підстав для здійснення такого представництва.

У зв`язку із невиконанням ухвали суду про залишення позову без руху, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року позов заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №2 вважався не поданий та був повернутий прокурору.

Дана ухвала суду не була оскаржена прокурором в апеляційному порядку.

Аналізуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції не були дотримані норми законодавства та не надано оцінки доводам відповідачів щодо відсутності правових підстав у прокурора для звернення до суду від імені Одеської міської ради та Управління архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

Так, у позовній заяві прокурором зазначено, що звернення прокурором до суду з позовом спрямовано на захист інтересів Одеської міської ради та Управління архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у зв`язку з бездіяльністю суб`єктів, яких наділено право та обов`язком вирішувати зазначені питання, тому прокурор самостійно вимушений звернутися з позовом в інтересах зазначених сторін (а.с.6).

Проте, з вказаними доводами погодитися неможна, зважаючи на наступне.

Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року по справі №922/901/17 викладено наступну правову позицію з приводу підстав для представництва прокурора.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 по справі №924/1237/17, від 23.10.2018 року у справі №906/240/18, від 01.11.2018 року у справі №910/18770/17.

Водночас, суд вважає необхідним зауважити на тому, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються судами першої та апеляційної інстанцій, які мають досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

У разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового акта у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України.

Отже, при зверненні до суду з даним позовом прокурор повинен був обґрунтувати з наданням належних та допустимих доказів наявність підстав для здійснення такого представництва, а саме обґрунтувати, що Одеська міська рада та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не здійснюють або неналежним чином здійснюють захист законних інтересів держави.

Проте, прокурор при зверненні з даним позовом до суду правові підстави звернення не обґрунтував, належних та допустимих доказів наявності підстав для здійснення такого представництва не надав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та ухвалив судове рішення передчасно, без повного всебічного та об`єктивного розгляду справи. Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Одночасно апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, щодо непогодження з висновками суду першої інстанції які є незрозумілі в частині задоволення позову відносно державного реєстратора Іскрова О. В ., та в частині відмови у задоволенні позову щодо приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., оскільки апелянт не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції про роз`яснення судового рішення в порядку ст. 271 ЦПК України. Крім того, зазначені сторони мають право самостійно оскаржити рішення суду в апеляційному порядку, якщо воно порушує права та обов`язки останніх.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, про відмову прокурору у задоволенні позову.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в сумі 11893,50 грн. (а.с.242).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, сума сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з Одеської міської прокуратури №2.

Керуючись ст. ст. 141, 268, 367, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Блажиєвої Олени Олександрівни подану в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову заступника керівника Одеської міської прокуратури №2 в інтересах: Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни, державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації та визнання недійсним договорів купівлі-продажу відмовити.

Стягнути з Одеської міської прокуратури №2 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 11893,50 грн. (одинадцять тисяч вісімсот дев`яносто три гривні 50 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець