Дата документу 23.05.2019 Справа № 337/1706/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 337/1706/18 Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.
провадження № 22-ц/807/1801/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянув у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та збільшення розміру додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та стягнення 50% понесених витрат,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та збільшення розміру додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та стягнення 50% понесених витрат, який уточнювався 08.10.2018 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.11.2005 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь були стягнуті аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 211,00 грн. щомісяця з 16.09.2005р. і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати в розмір 150,00 грн. щомісяця з 16.09.2005 року до повноліття дитини або зміни матеріального становища сторін чи стану здоров`я дитини. На сьогоднішній день сума стягуваних аліментів та сума додаткових витрат на утримання дитини не відповідає реаліям сьогодення, суперечить чинному законодавству, і є недостатньою для матеріального утримання дитини (витрати на харчування, одяг, навчання, лікування). На теперішній час дитина має низку важких захворювань, а саме: органічне ураження ЦНС, гипертезіонно-гідроцефальний синдром, міотоничний синдром, а також плосковальгусна деформація стоп, сколіоз грудного та поясничного відділу хребта ІІІ ступеня, з ротаціоннім компонентом І ступеня, ретролістез.

Також ОСОБА_1 вказала, що постійне, системне лікування істотно впливає на стан витрат на утримання дитини, змушує її звернутись до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів. Просила суд змінити розмір аліментів, що стягуються на її користь на утримання доньки до ј частки усіх доходів відповідача, додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісяця та стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 1932,93 грн. у відшкодування 50% понесених додаткових витрат на дитину.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2005 року у справі № 2-4052/2005 , що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 211 грн. щомісячно на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та в подальшому постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , у розмірі по 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Змінено розмір додаткових витрат на утримання дитини, встановлений рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2005 року у справі № 2-4052/2005 , що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 зі 150 гривень щомісячно на 850 грн., та в подальшому постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 850 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 664,63 грн, у відшкодування 50% понесених додаткових витрат на лікування дитини. В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Сивоненка О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, відмовити у задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не має можливості сплачувати в такому розмірі аліменти, оскільки він ніде не працює, як фізична особа - підприємець не зареєстрований, проживає у приватному будинку, має можливість вирощували овочі та фрукти, доходи отримує виключно у натуральній формі для потреб сім`ї, у власності численних територій землі не має, грошовий дохід його родини складається із заробітку дружини, яка працює офіційно. Наразі змін у його матеріальному або сімейному стані не відбулося, стан здоров`я погіршився, на його утриманні знаходяться неповнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та непрацездатні батьки, які також тяжко хворі.

Вказані обставини справи не були враховані судом першої інстанції під час ухвалення рішення, суд поверхнево дослідив надані стороною відповідача докази та не надав їм належної оцінки.

ОСОБА_1 скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України надала відзив на апеляційну скаргу, зі змісту якого вбачається, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є безпідставною, а його доводи - необґрунтованими. Незгода відповідача із рішенням суду не може бути підставою для його скасування. Наявність у нього на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, на думку позивачки, не звільняє відповідача від обов`язку утримання неповнолітньої доньки. ОСОБА_1 просила суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.02.2019 року без змін.

Третя особа - ОСОБА_3 . відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надала, проте це не заважає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.11.2005 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 211 грн., щомісяця, починаючі з 16.09.2005 року і до повноліття дитини та додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 150 грн. щомісяця, починаючі з 16.09.2005 року і до повноліття дитини або зміни матеріального становища сторін чи стану здоров`я дитини (а. с. 13).

Обґрунтовуючи свої вимоги про зміну розміру аліментів, позивачка посилалася на те, що їх спільна з відповідачем донька вже після ухвалення Хортицьким районним судом м.Запоріжжя рішення про стягнення аліментів отримала інвалідність, а відтак можна дійти до висновку, що стан здоров`я дитини погіршився. Батько ж дитини, хоча офіційно не працевлаштований, має регулярний заробіток, його майновий стан значно покращився, оскільки він має у власності декілька транспортних засобів та земельні ділянки, які використовує у фермерських цілях.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України (тут і далі - у редакції від 03 жовтня 2017 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно рішенню Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2005 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти для утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 211 грн. щомісячно до її повноліття та 150 грн. щомісячно на додаткові витрати на утримання доньки, тобто розмір аліментів, які сплачуються відповідачем для утримання неповнолітньої доньки є меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ

Суд першої інстанції правильно визначив, що після ухвалення рішення щодо стягнення додаткових витрат з відповідача на утримання доньки, ОСОБА_4 отримала статус інваліда, за станом здоров`я потребує додаткових витрат на постійного оздоровлення, лікування, обстеження, що вимагає значних затрат, стан здоров`я дитини не змінюється, з огляду на економічну кризу та зростання цін, додаткових витрат в сумі 150 грн, які стягується за рішенням суду з відповідача явно не є достатньо, для відшкодування витрат, пов`язаних на лікування. Крім того, як було встановлено у судовому засіданні та підтверджено поясненнями допитаних свідків, позивачка, крім витрат на лікування, несе витрати на розвиток здібностей дитини, зокрема забезпечує її участь у міжміських конкурсах, що потребує додаткових витрат на проїзд та харчування, а також сплачує послуги репетитора з трьох дисциплін для забезпечення успішного проходження ЗНО та вступу до ВНЗ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що при визначенні розміру додаткових витрат неможливо враховувати принцип рівних прав щодо отримання дітьми даного виду забезпечення, крім матеріального стану сторін, стану здоров`я сторін та дитини. Суд врахував, що визначений розмір додаткових витрат на дитину у розмірі 150 грн. на час ухвалення рішення становив 35,46% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я дитини не поліпшився, крім витрат, пов`язаних з лікуванням, на теперішній час ОСОБА_4 потребує додаткових витрат на свій розвиток, а тому обґрунтовано визначив суму додаткових витрат в розмірі 850 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не має можливості сплачувати у встановленому судом першої інстанції розмірі аліменти та додаткові витрати, колегія суддів визнає неспроможними. Наявність на його утриманні ще двох дітей та непрацездатних батьків, не можуть позбавляти дитину ( ОСОБА_4 ) необхідного та достатнього матеріального забезпечення. Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання та розвитку своїх дітей. Такий висновок в повній мірі відповідає інтересам дітей та захищає їх права.

При визначенні розміру аліментів, крім матеріального стану сторін та стану їхнього здоров`я, суд вважав за доцільне не допустити недопущення дискримінації між дітьми та забезпечення їх рівних прав на отримання аліментів від батька у рівному розмірі, а тому прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, щодо можливості стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку.

Доводи скаржника, які наведені в апеляційній скарзі фактично спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судом першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2019 року у цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: