Ухвала

Іменем України

06 травня 2019 року

місто Київ

справа № 314/1787/17

провадження № 61-8229ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2019 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Воробйової І. А., Онищенко Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

І. У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні власністю.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_5 з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житла.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2018 року.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_5 про зупинення апеляційного провадження у справі. Зупинено апеляційне провадження до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О. В., про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договорів дарування недійсними, визнання права власності на частину майна.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась неможливість розгляду цієї справи по суті до вирішення іншої справи.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у квітні 2019 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2019 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

ІІ. Аналіз змісту касаційної скарги, додаткових матеріалів, оскаржуваних судових рішень дають підстави для висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 5 частини першої статті 253 ЦПК України).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли у іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що у цивільній справі № 314/1468/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О. В., вирішуються питання встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договорів дарування недійсними, визнання права власності на частину майна, а підставою позову у справі, що переглядається Верховним Судом, є факт належності на праві власності ОСОБА_4 спірного майна. З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що результат вирішення справи № 314/1468/17 матиме значення для вирішення цивільної справи, яка переглядається, оскільки стосується підстав позову та предмету доказування, між цими справами існує тісний матеріально-правовий зв'язок, що є безумовною підставою для зупинення провадження у справі.

У разі задоволення позову ОСОБА_5 у іншому провадженні відпадуть підстави, на які позивач посилається у цьому провадженні, зокрема, що право власності на спірне майно належить ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у рівних частках.

При цьому зі змісту пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України зупинення провадження за таких підстав є обов'язком суду.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції правильно застосував пункт 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її реалізації чи тлумачення, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судового рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні власністю, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

С. О. Карпенко

О. В. Ступак