КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 362/5612/14-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/5118/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.

при секретарі: Борисенко Д.В.

сторони

позивач Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»

відповідачі

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Ковбеля М.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило солідарно стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 21 896,42 доларів США та пеню у сумі 5 743 663,37 грн посилаючись на те, що 07.12.2007 між ВАТ «Родовід банк» правонаступником якого є ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.1/АА-00246.07.2, згідно з яким останній надано кредит у сумі 15 000 доларів США під 12,5 % річних строком до 07.12.2014. ОСОБА_2 поручилася перед позивачем за забезпечення виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором. Проте ні позичальник, ні поручитель взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту не виконують.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2015 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму боргу за кредитним договором у розмірі 21 896,42 доларів США за кредитом та процентами, та 5 743 663,37 грн - пеня та три відсотки річних. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2018 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги на те, що позивач не надав доказів видачі кредитних коштів у доларах США. Кредит було отримано у національній валюті та ТОВ «Паритет» кошти за придбаний автомобіль також було сплачено у гривні. Позивач не надав доказів про те, що він має ліцензію на здійснення валютних операцій. Суд стягнув прострочену заборгованість за кредитом у сумі 21 896,42 доларів США, а пеню у сумі 441 244, 84 доларів США, що значно перевищує суму боргу. Також суд не звернув уваги на те, що умовами договору передбачено погашення боргу щомісячними платежами. Останній платіж внесено 23.01.2009, а банк звернувся з позовом 25.11.2014 з пропуском позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається по кожному платежу окремо. Крім того, позичальник порушила умови договору щодо страхування транспортного засобу, та у цьому разі позивач мав розірвати договір і достроково стягнути всю суму кредиту.

У відзиві представник ПАТ «Родовід Банк» Симончук М.В. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вказує, що судом було виконано обов`язок щодо повідомлення відповідачів про день та час розгляду справи, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не знав про розгляд справи та не міг заяви клопотання про застосування позовної давності вважає безпідставними. Факт надання кредиту підтверджено належними доказами, а пеня нарахована відповідно до умов договору.

Відповідачі подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Представники позивача Ставничий Н.В. та Кісільова К.О. підтримали відзив та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.12.2007 між ВАТ «Родовід банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 77.1/АА-00246.07.2, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 15 000 доларів США під 12,5 % річних строком до 07.12.2014. З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Родовід банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого остання зобов`язалася відповідати перед позивачем за належне виконання позичальником кредитних зобов`язань.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який надано позивачем станом на 27.10.2014 заборгованість за кредитним договором становить 21 896,42 доларів США. За порушення умов договору нарахована пеня у сумі 5 743 663,37 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а відповідачі порушили умови договору.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За матеріалами справи встановлено, що між ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір. Сторони у договорі визначити суму кредиту у доларах США та за умовами договору повернення кредитних коштів також передбачено у доларах США, щомісячно до 10 числа по 178,57 доларів США (п.3.1 кредитного договору).

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що позичальник отримала кредитні кошти у національній валюті гривні та саме у такій валюті оплатила вартість автомобіля ТОВ «Паритет» не спростовують висновків суду щодо права позивача на отримання кредитних коштів від позичальника або від поручителя у тій валюті, яка передбачена умовами кредитного договору, або в еквіваленті до національної валюти на день платежу. У даному випадку на день ухвалення рішення.

Такі висновки відповідають положенням ч. 2 ст. 533 ЦК України, згідно з якою, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що за умовами кредитного договору позивач мав змінити строк виконання зобов`язання, оскільки позичальником порушено умови договору про страхування автомобіля.

Так, відповідно до п. 3.5 та п. 3.6 кредитного договору позичальник зобов`язався щорічно переукладати на наступний рік з визначеною банком страховою компанією договір страхування автомобіля, на придбання якого надано кредит та який є предметом застави, на користь банку та надати банку копію договору страхування.

Відповідно до п. 3.7 цього договору позичальник зобов`язаний достроково погасити заборгованість за кредитом та сплатити проценти за користування кредитом у разі невиконання зобов`язань, передбачених п. 3.5 та п. 3.6 кредитного договору.

Відповідно до 5.2 банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у разі недотримання позичальником умов договору.

Відповідно до п. 5.3.1 кредитного договору банк має право розірвати цей договір у разі закінчення терміну дії договорів страхування автомобіля.

Відтак умовами договору було передбачено право банку на дострокове розірвання договору у разі порушення позичальником умов щодо страхування автомобіля, а не обов`язок банку вчинити такі дії.

Банк не скористався правом на дострокове розірвання кредитного договору та не вимагав від позичальника чи поручителя дострокового погашення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд мав врахувати зміни щодо дати повернення кредиту суперечать умовам кредитного договору та встановленим у справі обставинам.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що перебіг позовної давності розпочався 01.12.2008 та сплив на час подачі позову колегія суддів вважає безпідставними.

Разом з тим, умовами кредитного договору передбачено, що сплата кредиту та процентів за користування кредитом мала відбуватися шляхом внесенням щомісячних платежів. Останній платіж внесено позичальником 23.01.2009. Відтак про порушення зобов`язань щодо сплати щомісячного платежу позивач дізнався у лютому 2009 року, коли не отримав від позичальника сум, в рахунок погашення кредиту, у розмірах, передбачених умовами договору.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК Українипозовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК Україниперебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). У випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Ухвалюючи рішення суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять даних про вручення ОСОБА_2 судової повістки, копії позовної заяви та інших документів, доданих до позову.

Вказане порушення суд першої інстанції міг виправити, задовольнивши заяву про перегляд заочного рішення. Проте в ухвалі від 21.12.2018 суд не встановив причини неявки відповідачки у судове засідання через неналежність її повідомлення про час і місце розгляду справи та не звернув уваги на те, що у заяві про скасування заочного рішення заявник просила застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь - якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки матеріали справи не містять даних про повідомлення ОСОБА_2 про день та час розгляду справи у суді першої інстанції заява про застосування позовної давності враховується при перегляді справи у апеляційному порядку. Такі висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14ц.

Позивачем не надано розрахунку заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитом. При розгляді справи у апеляційному порядку представникам позивача було запропоновано надати такий розрахунок, у зв`язку з чим у справі оголошено перерву. Проте, будь - яких розрахунків позивач не надав та у судове засідання, яке продовжене після перерви представники позивача не з`явилися. Відтак визначаючи суму заборгованості у межах позовної давності колегія суддів враховує наступне.

Виходячи з умов договору позичальник мала сплачувати щомісячно на погашення кредиту по 178,57 доларів США. Сума несплаченого кредиту за 3 роки, в межах позовної давності складає 6 428,52 доларів США (178,57*36 місяців). Крім того, залишок кредиту складає 357,26 доларів США, оскільки позивач звернувся з даним позовом 21.11.2014, а строк договору встановлено до 07.12.2014.

Умовами договору встановлений розмір процентів за користування кредитними коштами 12,5 % річних. Враховуючи розмір заборгованості по тілу кредиту у межах позовної давності 6 428,52 доларів США, розмір процентів за цей же період складає 2 410,70 доларів США. Крім того, залишок процентів за користування кредитом з урахування того, що строк дії кредитного договору встановлено до 07.12.2014 складає 117,18 доларів США.

Позивачем надано розрахунок пені за весь період прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом. Відповідачем такий розрахунок не спростований, відтак колегія суддів вирішуючи питання про стягнення пені у межах річного строку позовної давності виходить з розрахунку пені, наданого позивачем.

Згідно з даним розрахунком розмір пені за прострочення сплати кредиту у межах річного строку позовної давності складає 109 570,37 доларів США, а розмір пені за такий же період за прострочення сплати процентів складає 81 042,33 доларів США.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК Українирозмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 616 ЦК Українисуд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені норми та на ту обставину, що загальний розмір заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом, який просив стягнути позивач складає 21 896, 42 доларів США, а розмір пені, який просив стягнути позивач складає 441 245,44 доларів США, що в двадцять разів перевищує розмір самого боргу.

Банк не надав даних про понесені ним збитки у зв`язку з порушенням позичальником строків внесення платежів та на ці обставини не посилався. Також банк не зазначив про будь-які об`єктивні перешкоди звернення до позичальника відразу при виникненні прострочення платежів. Звернення ж за захистом порушеного права у судовому порядку за місяць до закінчення договору призвело до зростання пені у такому розмірі, який значно перевищує розмір самої заборгованості та є неадекватним до розміру отриманої суми кредиту.

Розмір пені, розрахований навіть у межах річного строку позовної давності значно перевищує розмір наданої суми кредиту та майже у двадцять разів перевищує суму кредиту та процентів за користування кредитом, розраховану у межах трирічного строку позовної давності.

Відтак колегія суддів вважає, що стягнення пені, у розмірі, визначеному за умовами договору у межах позовної давності у сумі 109 570,37 доларів США за прострочення сплати кредиту та 81 042,33 доларів США за прострочення сплати процентів не відповідає завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

За вказаних обставин колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені за прострочення сплати кредиту до 50 000 грн, а за прострочення сплати процентів - до 8 000 грн.

Виходячи з того, що позивач просив стягнути пеню у національній валюті гривні колегія суддів не має підстав для стягнення пені у доларах США враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України).

Позивач відповідно до розрахунку заборгованості нарахував за період з 13.01.2009 по 13.10.2014 три проценти річних від простроченої суми кредиту - 1 303,49 доларів США та три проценти річних від простроченої суми процентів за користування кредитом - 962,13 доларів США.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує проценти у розмірі 12,5 % річних строком, а у разі порушення зобов`язань щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів на суму простроченої заборгованості нараховується пеня. Строк дії кредитного договору сторони визначили до 07.12.2014.

Суд першої інстанції стягнув три проценти річних включивши цю суму до суми пені та не навівши будь - яких обґрунтувань щодо правових підстав для такого стягнення.

Колегія суддів виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України вважає, що позивач має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми після закінчення дії кредитного договору, а саме після 07.12.2014. До зазначеної дати кредитор має право на отримання процентів та пені, які визначені умовами договору. Відтак вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідачів за правилами ст. 141 ЦПК України.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не знаходить підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги, а відтак не перевіряє рішення в частині строків припинення поруки при несплаті позичальником чергових щомісячних платежів.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376,381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2015 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» прострочену заборгованість за кредитом у сумі 6 428,52 доларів США, залишок заборгованості по кредиту у сумі 357,26 доларів США, прострочену заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 2 410,70 доларів США, залишок заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 117,18 доларів США, що разом складає 9 313,66 доларів США, а також пеню у сумі 50 000 грн за прострочення погашення кредиту та 8 000 грн пені за прострочення сплати процентів, що разом складає 58 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір у сумі 3 175,48 грн по 1 587,74 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 21.05.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. Ф. Мазурик

Л. Д. Поливач