П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2019 року місто Київ
Єдиний унікальний номер справи 358/878/18
Номер провадження № 22-ц/824/5435/2019
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Якушко Т. А.,
вивчивши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» на рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Тітова М. Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди,
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення з останнього заробітної плати у розмірі 101 520 грн. 94 коп. за період з 01 вересня 2017 року по 31 травня 2018 року та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року стягнуто з ПАТ «Укртрансгаз» на користь позивача 217 416 грн. 26 коп. середнього заробітку за період з 01 травня 2015 року по 31 серпня 2017 року, 35 581 грн. 55 коп. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та 10 000 моральної шкоди.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2018 року рішення Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року змінено в частині стягнення середнього заробітку та стягнуто з відповідача середній заробіток за період з 06 травня 2015 року по 31 серпня 2017 року у розмірі 291 929 грн. 35 коп.
Разом з тим, відповідач не виконує судові рішенні, у зав`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 вересня 2017 року по 31 травня 2018 року у розмірі 101 520 грн. 94 коп.
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 04 січня 2019 року (а.с. 103 - 105) позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 206 826 грн. 56 коп. середнього заробітку за період з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2018 року та 10 000 грн. моральної шкоди, а всього 216 826 грн. 56 коп., стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 3 252 грн. 39 коп.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, АТ «Укртрансгаз» 15 лютого 2019 року направило апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, ненаданням судом належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 січня 2019 року та ухвалити нове судове рішенням, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 07 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви скаржника про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного провадження у справах № 358/1223/15-ц та № 358/630/17 у супереч приписам процесуального законодавства.

Скаржник зазначає, що позивач не надав суду документи на підтвердження його перебування на військовій службі у Збройних силах України на дату звернення з позовною заявою. Починаючи з 05 травня 2015 року по час звернення з апеляційною скаргою останній на робоче місце не з`являвся, не виходив на особистий зв`язок, його місцезнаходження не було встановлено.

Крім того, документи, додані до позовної заяви, не були засвідчені належним чином.

27 грудня 2018 року позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог, і, зокрема, розрахунок заборгованості по заробітній платі станом на 31 грудня 2018 року у розмірі 206 826 грн. 56 коп., що по суті є збільшенням розміру позовних вимог. А судом першої інстанції, всупереч вимогам процесуального законодавства, прийнято збільшення розміру позовних вимог.

Богуславський районний суд Київської області, ухвалюючи оскаржуване рішення, не встановив факти та не витребував достатні докази на підтвердження порушення відповідачем прав ОСОБА_1 , що призвели до моральних страждань останнього та втрати ним нормальних життєвих зв`язків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Учасники справи не скористались процесуальним право для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення з підстав її необґрунтованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи (їх представників), які з`явились у судове засідання, з`ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів даної справи, наказом начальника Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Черкаситрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» від 06 травня 2015 року № 40-к ОСОБА_1 був звільнений з посади інженера групи метрології дільниці автоматизації та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Черкаситрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до пункту 3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року (а.с. 5-7), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2016 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» задоволено, скасовано наказ начальника Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Черкаситрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» від 06 травня 2015 року № 40-к та поновлено позивача на роботі на посаді інженера групи метрології дільниці автоматизації виробництва та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів з 06 травня 2015 року.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року (а.с. 8 - 10) позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 217 416 грн. 26 коп. середнього заробітку за період з 01 травня 2015 року по 31 серпня 2017 року, 35 581 грн. 55 коп. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та 10 000 грн. моральної шкоди, а всього 262 997 грн. 81 коп.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2018 року (а.с. 11 - 15) частково задоволено апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «Укртрансгаз», змінено рішення Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року в частині часткового задоволення позовних про стягнення середнього заробітку шляхом стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 291 929 грн. 35 коп. середнього заробітку за період з 06 травня 2015 року по 31 серпня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», третя особа - Миронівсько-Богуславський об`єднаний районний військовий комісаріат Київської області, про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, витребувано з Богуславського районного суду дану цивільну справу та зупинено виконання рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» про стягення заробітної плати та моральної шкоди.
Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 251 Цивільного процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального провадження, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Суд першої інстанції, керуючись п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до якого підставою зупинення провадження у справі не може бути касаційне оскарження попередніх судових рішень у справі, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у даній справі.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року, яким позивача поновлено на роботі, набрало законної сили 08 грудня 2016 року після його апеляційного перегляду.

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо виникнення необхідності зупинення провадження у справі є необґрунтованими.

Разом з тим, наказом начальника Золотонінського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів №55-К позивача поновлено на роботі. Даний факт встановлено рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року. Про це в суді апеляційної інстанції підтвердив представник відповідача і зазначено в рішенні суду.

Крім того, вищевказаним рішенням встановлено, що 11 травня 2015 року позивача було мобілізовано до лав Збройних Сил України для проведення антитерористичної операції, що підтверджується наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 травня 2015 року №22, довідкою т.в.о військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27 лютого 2017 року №35, які свідчать, що позивач відповідно до Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» 11 травня 2015 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації Миронівсько-Богуславським обєднаним районним військовим комісаріатом і проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 по 04 серпня 2016 року.

Копіями контрактів про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу від 20 червня 2017 року, від 13 лютого 2018 року та довідкою №1 від 02 січня 2019 підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді начальника відділення забезпечення з 04 серпня 2016 по даний час.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було проведено розрахунок по заробітній платі з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2018 року, а компенсація є складовою частиною структури заробітної плати і нараховується незалежно від вини підприємства.

Крім того, позивач отримав право на компенсацію моральної шкоду, у зв`язку з нездійсненням належних йому виплат.
Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно приписів пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: п.2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року встановлено, що за останні два календарні місяці роботи, які передували місяцю мобілізації, середньоденна заробітна плата позивача складала 306 грн. 96 коп. (6413 + 6172 грн. 17 коп. : 41 = 306 грн. 96 коп.)

Відповідно до довідки АТ «Укртрансгаз» (а.с. 28) розмір посадового окладу позивача 01 вересня 2017 року по 30 листопада 2017 року становив 9 932 грн. на місяць, а 01 грудня 2017 року по 30 червня 2018 року 10 158 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що з позивачем не було здійснено розрахунок по заробітній платі починаючи з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2018 року. Дана обставина знайшла своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції пришов до обґрунтованого висновку, що збережений середній заробіток з урахуванням індексації заробітної плати та з відрахуванням військового збору становить 193 404 грн. 87 коп., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 94 -95).
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачу було невідомо місце перебування позивача після поновлення на роботі, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки факт перебування останнього на військовій службі вже встановлено рішенням суду, що набрала законної сили, а тому відповідно до приписів цивільного законодавства не потребує доведення.

Також, згідно ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди крім інших вимог, передбачених цією статтею, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Як роз`яснює п. 13 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП ( 322 - 08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо ), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом ( STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року ).
Судом встановлено, що відповідач не здійснив своєчасний розрахунок по заробітній платі, що у свою чергу спричинило моральні страждання позивача, а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з вищенаведеного, доводи скаржника висновків суду першої інстанції не спростовують та на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 січня 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 30 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова