Апеляційне провадження № 22-ц/824/872/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 752/14405/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), АндрієнкоА.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» ,

відповідач - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5, поданою її представником ОСОБА_6,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Антонової Н.В. в приміщенні суду, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивувало тим, що 4 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № 16-244/08-А, предметом якого є надання банком позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів у сумі 21 810,00 дол. США, з терміном погашення кредитних ресурсів до 03 квітня 2015 року та з оплатою за процентними ставками, встановленими розділом 4 кредитного договору. Банком було виконано зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, та відповідно до п.3.1. Кредитного договору на підставі заяви позичальника, було здійснено видачу кредитних коштів у сумі 21 810 дол. США. Позичальник скористався кредитними ресурсами та свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала, систематично порушувала виконання умов договору, заборгованість у добровільному порядку не сплатила. Станом на 16 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 24 374,87 дол. США, що еквівалентно 538 862,57 грн. та 1 456 639,71 грн., з них: сума основного боргу по кредиту складає 15 968,66 дол. США, заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами - 8 406, 21 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами за період з 16 липня 2014 року по 16 липня 2015 року - 1 456 639, 71 грн. З огляду на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 24 374,87 дол. США, що еквівалентно 538 862,57 грн., та 1 456 639, 71 грн., а також суму сплаченого судового збору.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по тілу кредиту у розмірі 15 968 доларів США 66 центів, що по офіційному курсу ПБУ еквівалентно 353 023, 96 грн.: заборгованість по відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 8 406 доларів США 21 цент, що по офіційному курсу НБУ еквівалентно 185 838, 61 грн., а також пеню за прострочення сплати тіла кредиту і відсотків за користування кредитними коштами у сукупному розмірі 100 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права рішення суду першої інстанції змінити в частині сум стягнення.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначав, що судом не надано правової оцінки аргументам, що кредитні кошти могли бути видані лише з поточного рахунку, а не з позичкового. Розрахунок позивача містить арифметичні помилки та не відповідає обставинам справи.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_6 відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2017 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2108 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року в частині вирішення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитними коштами скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року залишено без змін.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та суддів Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним вищевказана апеляційна скарга підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судове засідання сторони справи та їх представники не з'явилися. Про розгляд справи повідомлені належно, проте про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з'явилися, то датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2017 після його перегляду в касаційній інстанції переглядається лише в частині в частині вирішення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитними коштами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 4 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 16-244/08-А, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти у сумі 21810 доларів США з оплатою за процентними ставки, встановленими у п.4.1 договору, а позичальник зобов'язався щомісячно в терміни з «1» по «10» число кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами у розмірі 260 доларів США та нарахованими процентами, відповідно до графіку зниження розміру заборгованості. Останню сплату щомісячного платежу по погашенню позичкової заборгованості позичальник зобов'язався здійснити не пізніше 3 квітня 2015 року.

Розмір процентної ставки за користування кредитними ресурсами встановлений у п.4.1 договору. Згідно з п.4.7 договору, у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів по погашенню позичкової заборгованості та/або процентів за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка у розмір 15,8 % річних та подальше нарахування процентів проводиться за вказаною новою процентною ставкою, починаючи з одинадцятого місяця, в яком позичальник не сплатив або несвоєчасно сплатив або не сплатив в повному обсязі третій поспіль платіж.

Відповідно до п.6.1 Кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів. Позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

Банк свої зобов'язання виконав, видав позичальнику грошові кошти у сумі 21810 доларів США, еквівалент яких у гривні був переведений ОСОБА_5 на рахунок ТОВ «АІС- Сітроен-Центр» для сплати вартості автомобіля Citroen C4, 2007 року випуску.

Відповідач взяті на себе зобов'язання виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 16 липня 2015 року становить 24 374,87 доларів США, що еквівалентно 538 862 грн. 57 коп., з них: сума основного боргу по кредиту складає 15 968,66 доларів США, заборгованість по нарахованих за користування кредитними коштами - 8 406,21 доларів США, а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами за період з 16 липня 2014 року по 16 липня 2015 року - 1 456 639 грн.71 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції визнав обґрунтованим наданий банком розрахунок заборгованості за відсоткам за користування кредитом, в частині зменшення розміру пені врахував, що нарахована позивачем сума пені значно перевищує суму заборгованості по основному боргу за кредитом та відсоткам, а також врахувавши ступінь виконання позичальником його зобов'язань, застосував положення ч.3 ст. 551 ЦК України.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по нарахованій сумі відсотків та пені, вважає їх необґрунтованим та такими, що не відповідають матеріалам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 84 місяці - до 3 квітня 2015 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 3 квітня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з «1» по «10» число кожного місяця.

Таким чином, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зважаючи на викладене вище, доводи апеляційної скарги щодо помилковості розрахунку процентів знайшли підтвердження, з урахуванням позиції вищевказаної постанови ВП ВС а також постанови ВС у вказаній справі, а рішення в частині стягнення нарахованих процентів підлягає скасуванню з ухваленням нового в цій частині, оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитним договором і після 3 квітня 2015 року позивач не міг нараховувати такі відсотки.

Таким чином, включення до суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом періоду травень, червень та липень 2015 року є помилковим.

У зв'язку з викладеним, сума нарахованих відсотків має бути зменшена з 8 406, 21 дол. США (початкова) - 217,26 дол. США (нараховані за травень 2015) - 210,25 дол. США (нараховані за червень 2015) - 112,14 дол. США (нараховані за липень 2015) = до 7 866,56 дол. США, а рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Апеляційний суд також зазначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша і третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року № 6-145цс14.

Сторони не заперечували надання Банком кредиту в іноземній валюті (доларах США), право Банку надавати валютні кредити підтверджується наданими до суду доказами (Банківською Ліцензією № 28 від 17 липня 2007 року, Дозволом № 28-2 від 17 липня 2007 року, Додатком до Дозволу № 28-2 від 17 липня 2007 року, Статутом Банку).(т. 1 ас.ас. 42-45, 105-108).

Враховуючи те, що позичальник умови кредитного договору щодо повернення кредиту не виконував, то правомірною є вимога кредитора про стягнення заборгованості за процентами в доларах США, що виникла внаслідок порушення грошового зобов'язання.

Щодо розміру стягнення пені за прострочення сплати тіла кредиту і відсотків за користування кредитними коштами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Судом першої інстанції встановлено, що сума пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам становить 1 456 639,71 грн.

Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - 3 квітня 2015 року, тому необґрунтованою є вимога про стягнення нарахованої на проценти пені за один рік до його звернення.

Судами встановлено, що на виконання своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_5 сплачено 5,841 дол. США основної суми боргу та 10 666,14 дол. США по нарахованих відсотках за користування кредитом.

Враховуючи, що сума пені за несвоєчасне погашення по основному боргу кредиту, відсоткам, яку банк просить стягнути з відповідача значно перевищує суму заборгованості по основному боргу та відсоткам за користування кредитними коштами, апеляційний суд вважає за можливе застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, що нарахована банком до стягнення та ухвалити нове про стягнення пені в сумі 180 000,00 грн.

Згідно ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_6,задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків та пені скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 60) заборгованість за відсотками за кредитними коштами в розмірі 7 866 (сім тисяч вісімсот шістдесят шість) дол. США 56 центів та пеню за прострочення сплати тіла кредиту і відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді: