Справа № 161/951/19 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/596/19 Категорія: 8 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку.

Уточнивши позовні вимоги у заяві від 05.02.2019 року, позивач покликалась на те, що 07.09.2018 року на підставі договору купівлі-продажу, вона стала власницею нежитлового приміщення - міні ковбасного цеху, загальною площею 286,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Ковбасний цех). Ковбасний цех розташований на Земельній ділянці з цільовим призначенням: для обслуговування Ковбасного цеху, яка на момент звернення до суду перебуває у власності відповідачки. Вважає, що набула право власності на земельну ділянку на підставі положень ст. 120 ЗК України, тобто внаслідок укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, до неї перейшло право власності на земельну ділянку, на якій воно розташоване, тим самим право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку припинилося. Однак, відповідач тривалий час уникає врегулювання спору у досудовому порядку, незважаючи на численні усні звернення, що позбавляє її можливості оформити право власності на земельну ділянку за собою. Просила суд визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0936 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення: для обслуговування ковбасного цеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Земельна ділянка).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи просила оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Постановляючи рішення суду про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не позбавлена можливості оформити речові права відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Апеляційний суд вважає такі висновки суду правильними у зв`язку з таким.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу (нежитлового приміщення) від 07.09.2018 року, ОСОБА_4 , що діє як представник на підставі довіреності від імені ОСОБА_5 , з однієї сторони (як продавець) та ОСОБА_1 з другої сторони (як покупець), на умовах, передбачених цим договором, домовились про таке: продавець продає нежитлове приміщення - міні ковбасний цех, загальною площею 286,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 , а покупець в цілому купує вищезазначене нерухоме майно і зобов`язується оплатити його вартість за ціною та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136950913 від 07.09.2018 року вбачається, що 07.09.2018 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. було проведено державну реєстрацію права приватної власності на міні ковбасний цех, загальною площею 286,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (а.с. 7).

Судом встановлено, що вищевказане приміщення ковбасного цеху розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,0936 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення: для обслуговування ковбасного цеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-019 від 04.03.2019 року, зазначена вище земельна ділянка для обслуговування ковбасного цеху перебуває у приватній власності ОСОБА_3 на підставі рішення Баївської сільської ради № 7/4.4 від 13.10.2006 року (а.с. 33-35).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 додала Інформаційну довідку з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, який сформований 10.09.2017 року. З цієї довідки слідує, що 24 .07.2017 року було зареєстроване право власності на нежитлове приміщення - міні-ковбасний цех в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 .

Відчуження нежитлового приміщення на користь позивача ОСОБА_1 здійснив ОСОБА_5 , який був його власником. Позивач ОСОБА_1 не подала суду доказів про те, у чиїй власності чи користуванні перебувала земельна ділянка на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 вересня 2018 року між нею та ОСОБА_5 , та після цього, а звертаючись з позовом до первинного власника - відповідача ОСОБА_3 , не довела, що ОСОБА_5 не набув права власності на спірну земельну ділянку, будучи власником нежитлового приміщення. Доданий до позовної заяви витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в якому містяться відомості, що власником земельної є відповідач ОСОБА_3 , сформований 19.07.2017 року, до придбання нежитлового приміщення позивачем ОСОБА_3 , напередодні придбання ОСОБА_5 приміщення міні-ковбасного цеху (пункт 1.2 Договору купівлі-продажу від 07.09.2018 року ( а.с. 5).

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка безпосередньо бере участь у спірних матеріальних правовідносинах та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягається до участі у цивільній справі за пред`явленими вимогами.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не користується спірною земельною ділянкою, не заперечує та не оспорює права позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: . АДРЕСА_1 , а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не позбавлена можливості оформити права на земельну ділянку в позасудовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 , стверджуючи з посиланням на положення статті 120 Земельного Кодексу України, статті 377 ЦК України про набуття права власності на земельну ділянку у зв`язку з набуттям права власності на нежитлове приміщення, не подала суду доказів, що їй відмовлено державним реєстратором (нотаріусом) в оформленні прав на земельну ділянку, також не довела суду, що відповідач ОСОБА_6 , не визнає, оспорює, чи порушує її права, свободи чи інтереси, що є умовою захисту прав в судовому порядку відповідно до положень частини І статті 4 ЦПК України.

Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про відмову в задоволенні позову відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, та спростовуються вищенаведеними встановленими судом обставинами справи та нормами права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки інші доводи апеляційної скарги зводяться до цитування різних норм матеріального права без зазначення обставин справи, апеляційний суд цих аргументів не спростовує.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2019 року в даній справі в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: