ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 червня 2019 року

м. Харків

справа № 645/5848/18

провадження № 22ц/818/2282/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Науково-дослідний, проектно-конструкторський та технологічний інститут мікрографії,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2019 року в складі судді Бондарєвої І.В.,

у с т а н о в и в:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Науково-дослідного, проектно-конструкторського та технологічного інституту мікрографії (далі - НДІ мікрографії), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 01 березня 2013 року на посаді провідного інженера-технолога відділу досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО НДІ мікрографії. Наказом від 31 серпня 2018 року № 140/к був звільнений з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу.

Позивач зазначав, що звільнення є незаконним, оскільки питання щодо структури відділу досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО не розглядалось на засіданні науково-технічної ради НДІ мікрографії; науково-дослідний інститут, як юридична особа, окремим структурним підрозділом якої є відділ досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО, ліквідований не був; йому не було запропоновано вакантної посади та було звільнено у зв`язку з тим, що він, як і інші працівники, критикував діяльність директора НДІ мікрографії ОСОБА_3 ; крім того йому не було виплачено середній заробіток за весь час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, що передбачено вимогами частини другої статті 235 КЗпП України.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ від 31 серпня 2018 року № 140/к та поновити його на посаді провідного інженера-технолога відділу досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО НДІ мікрографії; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

16 жовтня 2018 року директор НДІ мікрографії ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив, з урахуванням доповнень, мотивовано тим, що відділ досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО НДІ мікрографії було ліквідовано у зв`язку з необхідністю оптимізації робочого процесу та усунення дублювання функцій щодо виконання робіт з розвитку Державних реєстрів, розробки нормативних документів страхового фонду документації (далі - СФД) між трьома відділами: досліджень розробки нормативних документів СФД та міжнародного співробітництва у галузі стандартизації; досліджень, розробки нових інформаційних технологій, комп`ютерних систем та ведення державних реєстрів; досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО. Працівникам відділу досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО були запропоновані посади в інших відділах відповідно до кваліфікаційних вимог, попередніх результатів роботи з урахуванням стажу та наявності пільг. ОСОБА_1 , який двічі в 2018 році був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, від запропонованих посад відмовився. Питання ліквідації структурного підрозділу не відноситься до компетенції науково-технічної ради, рішення якої мають консультативно-дорадчий характер. А доводи позивача про тиск з боку керівництва не підтверджені належними та допустимим доказами.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу було проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

18 березня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правові підстави для його звільнення були відсутні, оскільки ліквідація структурного підрозділу зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а чисельність працівників не змінилась; позивачу була запропонована лише одна вакантна посада - слюсаря по ремонту та обслуговуванню водопровідних та каналізаційних систем 1У розряду експлуатаційно-технічного відділу, при цьому інші 13 вакантних посад йому запропоновано не було; науково-технічна рада не була обізнана про наміри керівництва щодо ліквідації відділ досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО НДІ мікрографії; крім того, не надано доказів на підтвердження факту, що функції, які виконувались відділом досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО НДІ мікрографії, були передані до інших структурних підрозділів.

18 квітня 2019 року директор НДІ мікрографії ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Пунктом першим частини першої статі 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноваженим ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникові з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року по справі № 6-1264цс17.

У першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

При цьому, учасники трудового спору вправі подавати будь-які допустимі докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Такими доказами можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку суд при розгляді трудового спору повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 01 березня 2013 року на посаді провідного інженера-технолога відділу досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО НДІ мікрографії на підставі наказу № 41/к.

20 червня 2018 року Головою Держаної архівної служби України був затверджений штатний розпис НДІ мікрографії.

У зв`язку з необхідністю оптимізації робочого процесу та усунення дублювання функцій поміж структурними підрозділами у частині виконання робіт з розвитку Державних реєстрів, розробки нормативних документів СФД та на підставі погодженої і затвердженої Головою Держаної архівної служби України 20 червня 2018 року штатного розпису НДІ мікрографії директором НДІ мікрографії Кривулькіним І.М. видано наказ від 21 червня 2018 року № 22-о/д «Про ліквідацію структурного підрозділу».

22 червня 2018 року ОСОБА_1 попереджено про наступне скорочення та запропоновано посаду слюсаря по ремонту та обслуговуванню водопровідних та каналізаційних систем 1У розряду експлуатаційно-технічного відділу, що відповідає фаху позивача.

Від підпису на попередженні ОСОБА_1 відмовився, у зв`язку з чим було комісією в складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 складено акт.

Станом на 16 липня 2018 року перелік вакантних посад змінився, у в`язку з чим позивачу запропоновано рекомендованим листом з повідомленням від 16 липня 2018року № 01/353 усі наявні посади з правом вибору, який було отримано особисто позивачем 21 липня 2017 року.

Від запропонованих усіх посад ОСОБА_1 відмовився.

Наказом від 31 серпня 2018 року № 140-к позивач був звільнений з 10 липня 2017 року з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку ліквідацією структурного підрозділу (а. с. 16-18, 82, 84).

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для звільнення позивача, оскільки ліквідація структурного підрозділу зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, крім того не було скорочення штату, не можуть бути прийняті до уваги. Наказ від 21 червня 2018 року № 22-о/д «Про ліквідацію структурного підрозділу» ОСОБА_1 не оскаржено.

Посилання на те, що позивачу не було запропоновано інших 13 вакантних посад, є безпідставним. На наступний день після винесення наказу про ліквідацію структурного підрозділу ОСОБА_1 було запропоновано посаду слюсаря по ремонту та обслуговуванню водопровідних та каналізаційних систем 1У розряду експлуатаційно-технічного відділу, що відповідає фаху позивача. Із відомості щодо запропонованих посад відповідно до наказу від 21 червня 2018 року № 22-о/д вбачається, що станом на 16 липня 2018 року в НДІ мікрографії було наявними 13 посад, а саме: секретар, провідний економіст з планування та моніторингу відділу 03-1, провідний економіст з праці відділу 03-1, провідний бухгалтер відділу 04-1, провідний інженер-технолог відділу 11-1, інженер-технолог 1 категорії відділу 11-1, інженер-технолог 1 категорії відділу 13-1, провідний архітектор відділу 21-1, провідний інженер-програміст відділу 32-1, слюсар по ремонту та обслуговуванню технологічного обладнання та електрообладнання 1У розряду відділу 41-1, водій автотранспортних засобів відділу 41-1, слюсар по ремонту та обслуговуванню водопровідних та каналізаційних систем 1У розряду відділу 41-1. Фаху позивача відповідала лише посада слюсаря, від якої він відмовився.

Доводи про те, що науково-технічна рада не була обізнана про наміри керівництва щодо ліквідації відділ досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО НДІ мікрографії також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно з пунктом 1.2 Положення про науково-технічну раду НДІ мікрографії, затвердженого наказом від 19 лютого 2018 року № 11-о/д, науково-технічна рада є колегіальним виборним консультативно-дорадчим органом, що створюється відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та Статуту НДІ мікрографії.

Доводи про відсутність доказів на підтвердження факту, що функції, які виконувались відділом досліджень, розробки нормативних документів та актуалізації бази даних Державного реєстру ПНО НДІ мікрографії, були передані до інших структурних підрозділів на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 03 червня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова