ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 643/3258/14-ц

Провадження № 22-ц/818/599/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідач - ОСОБА_1

представник ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 643/3258/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2014 року, ухвалене суддею Зінченко Ю.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначає, що 19 квітня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту на споживчі цілі, відповідно до якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 31 серпня 2006 року та додаткової угоди № 1 від 31 липня 2008 року, Банк надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 120000грн зі сплатою 21% річних за користування кредитними коштами з щомісячним погашенням основної заборгованості з 10 травня 2006 року по 10 вересня 2006 року по 833,33грн, а з 10 вересня 2006 року по 1005,74 грн та кінцевим терміном погашення кредиту до 10 квітня 2016 року. У зв'язку з порушенням зобов'язань ОСОБА_1 за цим договором станом на 22 липня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 163944,99грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 86759,70грн; заборгованість за простроченими відсотками 61650,94грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 7157,73грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 7790,56грн; інфляційні втрати за кредитом 281,14грн; інфляційні втрати за відсотками 304,91 грн. Банком на адресу відповідача направлялося повідомлення про порушення основного зобов'язання з вимогою щодо погашення заборгованості за договором кредиту, яка у добровільному порядку погашена не була.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 19 квітня 2006 року та додатковими угодами № 1 від 31 серпня 2006 року та № 1 від 31 липня 2008 року в розмірі 163944,99 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 86759,70 грн; заборгованості за простроченими відсотками 61650,94грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту 7157,73грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків 7790,56 грн; інфляційних втрат за кредитом 281,14грн; інфляційних втрат за відсотками 304,91грн.

В судове засіданні сторони не з'явились.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 квітня 2006 року та додатковими угодами № 1 від 31 серпня 2006 року та № 1 від 31 липня 2008 року в розмірі 163 944,99 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 86 759,70 грн, з яких: сума строкового кредиту 33 190,26 грн, сума простроченого кредиту 53 569,44 грн; заборгованості за простроченими відсотками 61 650,94 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту 7 157,73 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків 7 790,56 грн; інфляційних втрат за кредитом281,14грн; інфляційних втрат за відсотками 304,91 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що боржник не виконала взяті на себе зобов'язання за умовами кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року скасовано та справу передано на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано пропуск Банком позовної давності для звернення до суду з позовом.

Судом при ухваленні заочного рішення не надано належної оцінки доказам позивача. Оскільки надана Банком копія заяви про видачу готівки не містить реквізитів поточного рахунку ОСОБА_1, така заява є недійсною; вона не підтверджує факт видачі кредиту відповідно до умов кредитного договору.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 19 квітня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту на споживчі цілі, відповідно до якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 31 серпня 2006 року та додаткової угоди № 1 від 31 липня 2008 року, кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 120 000грн зі сплатою 21 % річних за користування кредитними коштами з щомісячним погашенням основної заборгованості з 10 травня 2006 року до 10 вересня 2006 року по 833,33 грн, а з 10 вересня 2006 року по 1 005,74 грн та кінцевим терміном погашення кредиту до 10 квітня 2016 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов'язання. Зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позичальник своє зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 22 липня 2013 року виникла заборгованість в загальному розмірі 163 944,99грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 86 759,70грн; заборгованості за простроченими відсотками 61 650,94грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту 7157,73грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків 7 790,56грн; інфляційні втрати за кредитом 281,14грн; інфляційні втрати за відсотками 304,91грн.

Стягуючи з ОСОБА_1 суму заборгованості суд першої інстанції обгрунтовано виходив з обставин по справі та вимог закону, який регулює спірні правовідносини.

Що стосується посилання ОСОБА_1 про сплив позовної давності, то колегія виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Судом першої інстанції у справі ухвалено заочне рішення.

У заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції відповідач посилалася на неналежне її повідомлення про час і місце розгляду справи судом та неможливість у зв'язку з цим заявити про пропуск Банком позовної давності за вимогами про стягнення боргу.

ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, передбачав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду № 14-59цс18.

За таких обставин колегія суддів дає оцінку цій заяві в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно наданого банком розрахунку останній платіж по тілу кредиту відповідачем здійснено 10 червня 2008 року; по відсоткам 01 жовтня 2009 року; строк дії договору - до 10 квітня 2016 року.

З позовом до суду банк звернувся 06 березня 2014 року.

Колегія вважає, що позовна давність Банком не пропущена.

Як вбачається з матеріалів справи 06 березня 2012 року ОСОБА_1 зверталася до Банку із заявою, в якій просила не проводити претензійно-позовні роботи про примусове стягнення коштів відносно неї протягом 6 місяців, оскільки вона проводить узаконення землі під своєю нерухомістю для подальшого продажу та направлення отриманих коштів на погашення кредиту.

Згідно положень ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки вказаною заявою ОСОБА_1 визнавала факт наявності в неї заборгованості перед Банком за кредитним договором, позовна давність переривалась, а тому її перебіг почався спочатку.

Отже, з позовом до суду банк звернувся в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для зміни або скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2014 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.