ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8940/18 Номер провадження 22-ц/814/2105/19Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача - адвокат Давиденко Е.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 травня 2019 року, ухвалене суддею Материнко М.О., повний текст рішення складено - 30 травня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період. Просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі 3 000,00 грн. з моменту подачі позову в суд і до досягнення повноліття дитини; допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць та стягнути з відповідача на її користь на утримання спільної дитини аліменти за минулий час, а саме з 01.07.2017 р. по 30.09.2018 р. у розмірі 6 807,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.02.2009 року, який між ними розірвано на підставі рішення суду від 21.03.2011 року. Від шлюбу вони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 вказує, що дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Враховуючи викладене, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. на місяць, оскільки відповідач зареєстрований як фізична особа підприємець та має мінливий дохід, вказана сума є необхідною та достатньою для утримання дитини, а також просила суд стягнути аліменти за минулий час з урахуванням сплачених відповідачем сум.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти за минулий період, а саме з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2018 року у загальній сумі 6 807,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 06.11.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 409,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Чинним законодавством передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч. 1, 2 ст. 191 СК України). Відповідач надавав кошти на утримання дитини за минулий час, а саме у період з 01.07.2017 р. по 30.09.2017 р., але у розмірі меншому, ніж мінімальний розмір для дитини відповідного віку, встановлений законом, тому прийшов до висновку про задоволення вимоги про стягнення аліментів за минулий період з 01.07.2017 р. по 30.09.2017 р. у розмірі 6 807,00 грн. з урахуванням частково здійснених виплат відповідачем у цей період.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини щомісячно мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 06.11.2018 року і до досягнення нею повноліття, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період з 01.07.2017 року по 30.09.2018 року у розмірі 6 807 грн. - відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до копій звітів про підприємницьку діяльність та сплату податків дохід ОСОБА_2 складає розмір однієї мінімальної заробітної плати. Крім того, договір оренди приміщення, де відповідач здійснює підприємницьку діяльність, розірвано, а тому на даний час відсутній дохід від підприємницької діяльності. При стягненні суми аліментів суд мав би врахувати не тільки бажання позивача отримувати певну суму аліментів, але і можливість відповідача сплачувати їх. Судом першої інстанції не з`ясовано відповідно до ч.1 ст. 182 СК України стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем не надано зазначених доказів. Враховуючи, що ОСОБА_2 як ФОП мав дохід від підприємницької діяльності, але він становив не більше однієї мінімальної заробітної плати на 2017 рік, про що повідомлялися органи ДФС, а на даний час він відсутній, за таких обставин відповідач просить зменшити розмір аліментів на дитину до мінімального гарантованого розміру аліментів - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначає, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержувати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Проте, позивачем не надано суду першої інстанції доказів ухилення відповідачем від обов`язку по сплаті аліментів, аліменти з відповідача не стягувалися, він виконував обов`язок по утриманню дитини та добровільно надавав допомогу на її утримання, вважає, що позивач не надала докази його ухилення від сплати аліментів на утримання дитини., тому у порушення вимог чинного законодавства не зрозуміло на якій підставі суд стягнув аліменти за минулий час.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували з 04.02.2009 року у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Октябрського районного суду від 21.03.2011 року розірвано (а.с. 11-12).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 29 липня 2009 року, серія НОМЕР_1 (а.с. 13).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання дитина зареєстрована за адресою зареєстрованого місця проживання матері ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Факт проживання дитини з матір`ю відповідачем не заперечується.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснює самостійну підприємницьку діяльність. Згідно наданих копій податкових звітностей відповідач має мінливий дохід, що є підставою стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Належних доказів на підтвердження стану здоров`я відповідача, наявність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, суду не надано.

Згідно відомостей податкової декларації відповідача за 2018 р., то останній має на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 121).

Згідно з договором оренди нерухомого майна (нежилих приміщень) від 01.08.2018 року та додаткової угоди № 1 до нього від 28.12.2018 року, а також згідно з актом прийому передачі приміщення від 01.08.2018 року (а.с. 144-146) встановлено наявність у відповідача на праві користування нерухомого майна (нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_3 63,25 кв.м.) для здійснення підприємницької діяльності (п. 1.1 договору). Договір укладений строком до 31.12.2019 року (згідно з додатковою угодою) та передбачає орендну плату, яка підлягає сплаті у порядку, визначеному розділом 3 договору, щомісячними платежами у розмірі 25 грн. за 1 кв. м.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. є доведеним та підлягає повному задоволенню, зазначений розмір аліментів сприятиме забезпеченню інтересів дитини, належних та достатніх доказів неможливості відповідача сплачувати аліменти у вказаному розмірі судом не встановлено. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів за минулий час суд першої інстанції виходив з того, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років?. Оскільки відповідач надавав кошти на утримання дитини у розмірі 500,00 грн. щомісячно, що є меншим, ніж мінімальний розмір для дитини відповідного віку, встановлений законом у період з 01.07.2017 року по 30.09.2018 року, то прийшов до висновку про стягнення з відповідача аліментів за минулий час у розмірі 6 807 грн.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення аліментів за минулий час та приходить до висновку, що в цій частині воно не відповідає вимогам закону, тому в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги, виходячи з наступного.

При ухваленні рішення в частині стягнення аліментів за минулий період суд першої інстанції врахував часткові виплати, здійснені відповідачем, та які визнаються сторонами, що вказує на те, що відповідач у добровільному порядку сплачував грошові кошти на утримання дитини, тобто не ухилявся від їх сплати.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Чинним законодавством саме на позивача покладено обов`язок доведення суду того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також того, що відповідач ухилявся від їх сплати.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

По справі вбачається, що доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів за минулий час, позивачем не надано. Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що відповідач у період часу з 01.07.2017 року по 30.09.2018 року сплачував добровільно на утримання дитини кошти у розмірі по 500 грн. щомісячно. Сума коштів, які просить стягнути позивач з відповідача у розмірі 6 807,00 грн., є різницею між отриманими нею щомісячно 500,00 грн. та Ѕ частиною від встановленого розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 01.12.2018 р. - 2027 грн. за вказаний період, що становить 15 місяців. Позивач щомісячно отримувала кошти у розмірі 500,00 грн. протягом вказаного строку, а відповідач, сплачуючи їх, вважав, що виконує обов`язок по утриманню дитини, доказів того, що у цей період виникали спори між сторонами з приводу розміру утримання, не надано, також не надано доказів того, що позивач не була згодна з розміром 500,00 грн., що відповідач ухилявся від добровільного утримання дитини.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку проте, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про стягнення з відповідача аліментів за минулий період.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання дитини, виходячи з того, що розглядаючи спір в цій частині, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч.1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Судом першої інстанції правильно встановлено по справі, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснює самостійну підприємницьку діяльність. Згідно із наданих копій податкових звітностей вбачається, що відповідач має мінливий дохід, тому аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі (а.с. 59-64).

Аналізуючи надані відповідачем звіти про суми нарахованого доходу за 2017-2018 роки, то з них вбачається, що ОСОБА_2 самостійно була визначена сума, на яку був нарахований єдиний внесок, і ця сума є не меншою за розмір мінімальної заробітної плати, як зазначено у бланку звіту, проте, вказані звіти не відображають який дійсний розмір доходу мав відповідач у 2017-2018 роках, тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач не довів дійсний розмір свого щомісячного доходу.

Крім цього, по справі вбачається і це не заперечується відповідачем, що він, будучи ФОП, здійснює підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі деталями та приладдям для автотранспортних засобів, здійснення ремонту автомобілів. На даний час відповідач заперечує її здійснення, проте, не надав суду доказів відносно цього. Як пояснив суду відповідач, він не виключений з реєстру як ФОП, вказує, що змушений був розірвати договір оренди нежитлового приміщення, у якому здійснював діяльність, позивач зазначає, що відповідач договір розірвав після пред`явлення нею позову до суду про стягнення аліментів, вказує, що відповідач має інше приміщення для здійснення підприємницької діяльності, що він має стабільний дохід та прибутковість, що відповідач спроможний сплачувати на утримання дитини щомісячно аліменти у розмірі 3 000 грн. до досягнення нею повноліття.

Апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. є законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі суд не врахував дохід відповідача, поставив його сім`ю у скрутне матеріальне становище, т.я. на його утриманні знаходиться дружина та неповнолітній син, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не надав цьому доказів, крім цього, як стверджує позивач, відповідач уклав інший шлюб, його дружина має повнолітнього сина 19 років.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що від здійснення підприємницької діяльності відповідач отримує дохід у розмір однієї мінімальної заробітної плати, яку зазначає у звіті ДФС, оскільки, як правильно прийшов до висновку суд першої інстанції, відповідач не надав доказів щодо дійсного щомісячного розміру свого доходу. По справі вбачається, що договір оренди відповідачем нежитлового приміщення для здійснення підприємницької діяльності розірвано під час розгляду даної справи у суді.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

По справі вбачається, що рішенням суду першої інстанції з відповідача стягнуто 1 409,60 грн. судового збору, а тому у разі задоволення лише однієї позовної вимоги з відповідача необхідно стягнути 704,80 грн. судового збору, тобто рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 травня 2019 року в частині стягнення аліментів за минулий період - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період - відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання дитини - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору у розмірі 1 409,60 грн. - змінити, зменшити цей розмір та стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов