ЄУН № 336/2892/18
пр. № 2/336/159/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

08 травня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представника позивача та первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвоката Коляди А.С., відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Штабовенка Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок пошкодження майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , вказавши, що 06 січня 2016 року приблизно о 20.20 годині водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Солідарності у м. Запоріжжя скоїв наїзд на ОСОБА_1 , який по нерегульованому пішохідному переходу перетинав проїзну частину4 вул. Солідарності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому верхньої третини та середньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, відкритого уламкового перелому нижньої верхньої третини та нижньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, рани в проекції перелому лівої гомілки, набряку м`яких тканин та синця в області лівої гомілки з послідуючим розвитком гемартрозу лівого колінного суглобу на фоні явищ травматичного шоку 1-2 ступеню, струсу головного мозку, рани в області лоба, верхньої губи. Синців навколо очей, подряпин в області лоба, в області носа, чисельних подряпин в області голови та обличчя, які у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент спричинення. Просив стягнути відпоівідач на відшкодування матеріальної шкоди 19949,83 гривень так 300000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу у сумі 5000 гривень.

Ухвалою суду від 04.07.2018 року провадження у справі було відкрите та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

27.07.2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач первісний позов визнав частково, а саме матеріальну шкоду у сумі 2000 гривень та моральну шкоду у сумі 2000 гривень.

27.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому вказав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль, який належить його дружині ОСОБА_3 Для проведення ремонту ОСОБА_2 витратив 3800 гривень, які просив стягнути з ОСОБА_1 в якості матеріальної шкоди. Також внаслідок пошкодження автомобілю він відчув стрес, втратив сон, відчував головний біль, а також протягом трьох місяців не міг користуватись автомобілем, який перебував у слідчих органах, у зв`язку з чим просив стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

02.10.2018 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, заявивши їх до ОСОБА_2 та ПАТ «СК «Країна», вказуючи, що на лікування після ДТП витратив 19949,83 гривень, які просить стягнути з ПАТ «СК «Країна», де була застрахована відповідальність володільця автомобілю, з ОСОБА_2 просив стягнути на відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень. А також просив стягнути судові витрати з відповідачів.

Ухвалою суду від 02.10.2018 року були задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення додаткових доказів, за заявою позивача за первісним позовом залучено в якості співвідповідача за первісним позовом ПАТ «СК «Країна», прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічним позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду.

16.10.2018 року ОСОБА_2 подав відзив на уточнену позовну заяву, в кому вказав про визнання позову в сумі 1000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

25.10.2018 року представником позивача за первісним позовом подано відповідь на відзив за уточненим первісним позовом, а також відзив на зустрічну позовну заяву, в якому у задоволенні зустрічного позову представник просила відмовити повністю.

29.10.2018 року відповідачем за первісним позовом ПАТ «СК «Країна» надійшов відзив на уточнений первісний позов, в якому представника відповідача просив відмовити у задоволенні позову до страхової компанії через необґрунтованість та недоведеність заявлених вимог.

Позивач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач по суті пояснив, що 06.01.2016 року ввечері він прямував з роботи додому пішки, переходячи по пішохідному переходу проїзну частину по вул. Солідарності його збив автомобіль під керуванням ОСОБА_2 Після дорожньо-транспортної пригоди він лікувався стаціонарно протягом двох місяців, протягом лікування придбав набір для репозиції та остеосинтезу кісток, різноманітні ліки, проходив обстеження. Після закінчення стаціонарного лікування через зниження імунітету після травми ОСОБА_1 захворів на туберкульоз, лікувався до лютого 2019 року, згодом став інвалідом третьої групи за загальним захворюванням. Через травму та втрату роботи почались непорозуміння в родині, які призвели до розлучення з дружиною. Під час перебування у лікарні відповідач ОСОБА_2 не навідав його жодного разу та не надавав матеріальної допомоги. На цей час ОСОБА_1 потребує продовження лікування та ще принаймні однієї операції, ймовірна вартість якої складає близько 50000 гривень. Дорожньо-транспортна пригода, отримані внаслідок неї травми спричинили йому фізичного болю та моральних страждань, призвели до тривалого лікування, втрати родини, роботи, тощо.

Як відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 проти позову заперечував, вказавши, що його вини у пошкодженні автомобілю немає, він не порушував правил дорожнього руху, а рівень алкоголю в його крові не був значним та не був причиною ДТП, тому підстав для стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди немає.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат Коляда А.С. в судовому засіданні на первісному позові наполягала, вказуючи, що після дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та було розпочате досудове розслідування, яке слідчим неодноразово закривалось, а за скаргами ОСОБА_1 як потерпілого ці постанови скасовувались, однак, оскільки пройшло багато часу, а досудове розслідування належним чином не проводилось, натомість як ОСОБА_1 потребує подальшого коштовного лікування, на оплату якого не має грошових коштів, тому було вирішено звернутись до суду в порядку цивільного провадження. Вказуючи, що для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необов`язково має бути встановлена вина ОСОБА_2 , тож матеріальна шкода має бути відшкодована страховиком, з яким був укладений договір власником автомобілю ОСОБА_3 . Представник позивача вказувала, що до ПАТ «СК «Країна» Черняєв В.В. звертався, але йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Також незалежно від вини ОСОБА_2 має відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду.

У задоволенні зустрічного позову представник відповідача за зустрічним позовом просила відмовити, вказуючи на його безпідставність та недоведеність.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні проти первісного позову в частині стягнення моральної шкоди заперечували частково, ОСОБА_2 вказав, що вважає достатньою та справедливою компенсацію моральної шкоди у 1000 гривень. По суті ОСОБА_2 вказав, що дійсно, перебуваючи на кермом автомобілю, належного його цивільній дружині ОСОБА_3 він скоїв наїзд на ОСОБА_1 , однак, ОСОБА_1 перетинав проїзну частину не по пішохідному переходу, адже перехід не був позначений дорожнім знаком, а дорожня розмітка була погано помітна. На переконання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. зненацька з тротуару вискочив на дорогу та впав на автомобіль, розбивши при цьому лобове скло та спричинивши інші пошкодження. Після ДТП ОСОБА_2 один раз приходив до лікарні, але матеріальної допомоги не надавав. Певний час автомобіль перебував на штрафмайданчику, а потім ОСОБА_2 автомобіль забрав та відразу відремонтував за власні кошти, оскільки машина належить його дружині ОСОБА_3 , з якою він уклав шлюб у квітні 2016 року. Наразі дружина ОСОБА_2 перебуває у декретній відпустці. З метою ремонту ОСОБА_2 придбав лобове та бокове скло, бокове дзеркало, ущільнювачі та обивку сидінь загальною вартістю 2650 гривень, а також сплатив вартість ремонтних робіт у 1150 гривень. На той час ОСОБА_2 офіційно не працював, а на цей час у нього відсутня матеріальна можливість сплатити суму моральної шкоди.

Представник відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат Штабовенко Д.В. проти первісного позову заперечував, вказуючи, що вини ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді немає, а сталась ДТП внаслідок грубої необережності самого ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та, не переконавшись у безпеці, зненацька вискочив на проїзну частину та потрапив під автомобіль під керування ОСОБА_2 , тому підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі, заявленому позивачем немає. Внаслідок пошкодження автомобілю ОСОБА_2 тривалий час був позбавлений можливості користуватись автомобілем, потім ніс витрати з його ремонту, які мають бути відшкодовані відповідачем за зустрічним позовом, адже пошкодження автомобілю виникли внаслідок падіння на нього ОСОБА_1

Відповідач за первісним позовом ПАТ «СК «Країна» представника в судове засідання не направив, направили до суду клопотання про розгляду справи за їх відсутності, доказів не надавали.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

Згідно з виписним епікризом відділення травматології Міської клінічного лікарні екстреної та швидкої медичного допомоги (а.с. 8) ОСОБА_1 з 06.01.2016 року по 09.03.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом черепно-мозкова травма, забита рана голови, забита рана верхньої губи, закрита травма грудної клітки, забій грудної клітки, закрита травма живота без пошкодження внутрішніх органів, уламковий перелом зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, уламковий перелом верхньої та середньої третин лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, уламковий перелом верхньої та середньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням, забита рана лівої гомілки, забої, садна кінцівок, травматичний шок 2 ступеню, алкогольне сп`яніння 1,61 г/л. Під час лікування проведено кілька хірургічних операцій.

Також позивачем надані копії чеків (а.с. 9-23) про придбання певних лікарських засобів, препаратів, тощо протягом січня, лютого 2016 року.

Згідно з висновком експерта № 652 М (а.с. 24-26) у ОСОБА_1 виявлені тілесні пошкодження у вигляді відкритого уламкового перелому верхньої та середньої третин лівої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових уламків, відкритий уламковий перелом верхньої та нижньої третин лівої малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, відкритий перелом зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, велика рана в проекції перелому лівої гомілки, велика рана лівої гомілки, набряк м`яких тканин та крововилив в області лівої гомілки з наступним розвитком гемартрозу лівого колінного суглобу (скупченням крові в лівому колінному суглобі) на фоні явищ травматичного шоку 1-2 ступеню, які у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Струс головного мозку, рани в області лоба, в області верхньої губи, крововиливи в області обох очей, садна в області лоба, носа, множинні садна в області голови та обличчя у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли тимчасовий розлад здоров`я.

Множинні садна в області кінцівок кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вищевказані пошкодження утворились від дії тупих предметів та могли утворитись в результаті ударів виступаючими частинами автомобілю з наступним падінням на дорожнє покриття.

В період часу з 25.07.2017 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні у КУ «Запорізькій обласний протитуберкульозний диспансер», Вільнянській центральній районній комунальній лікарні з приводу туберкульозу легень, легеневої недостатності, консолідованого перелому кісток лівої гомілки, тощо (а.с. 8, 120).

23.01.2018 року ОСОБА_1 отримав статус інваліда третьої групи за загальним захворюванням (а.с. 5), отримує соціальну допомогу в сумі 1452 гривні станом на 2018 рік (а.с. 121, 122).

Постановою слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 28.09.2016 року (а.с. 27-29) кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з постанови слідчого ОСОБА_1. перетинав проїзну частину вул. Солідарності в районі перехрестя з вул. Шевченка у м. Запоріжжя по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою.

Згідно з протоколом огляду місця події (а.с. 85-96) місцем огляду є нерегульований пішохідний перехід в районі перехрестя вул. Солідарності та вул. Шевченка у м. Запоріжжя, який позначений дорожньою розміткою. Місце зіткнення розташоване на відстані 1,3 метри від краю проїзної частини. На місці ДТП встановлені ліхтарі, які, однак, не світять. Видимість елементів проїзної частини з ближнім світлом більш 100 метрів, видимість перешкоди більше 55 метрів. При огляді автомобілю виявлено пошкодження правого бокового дзеркала заднього виду, розбите скло правої бокової двері та лобове скло в правій частині, деформовано праву стійку.

З висновків експертів № 57/16 від 18.02.2016 року та № 427/16 від 24.06.2016 року (а.с. 99-106, 107119) в діях водія ОСОБА_2 невідповідностей вимогам 12.2 та 18.1 ПДР не вбачається, водій автомобілю ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішоході ОСОБА_1

Відповідно до наданих відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 документів останній з 2008 року офіційно не працює після звільнення за власним бажанням (а.с. 108), не має на праві власності нерухомого майна (а.с. 49), з 2015 по 2018 роки отримував доходи (а.с. 82).

Автомобіль ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 73).

З копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 61) вбачається, що між ОСОБА_3 та ПАТ «СК «Країна» було укладено договір, яким застраховано цивільно-правову відповідальність, пов`язані з експлуатацією автомобілю ЗАЗ 1102, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З копій товарних чеків від 06.04.2016 року та від 07.04.2016 року (а.с. 67, 70) вбачається, що були придбані лобове скло, переднє бокове скло, пара бокових дзеркал, ущільнювач лобового скла, оббивка салону вартістю 2650 гривень, а також здійснені роботи з заміни лобового ба бокового скла, встановлення дзеркал та заміни оббивки салону.

Оцінивши докази з точки зору їх належності та допустимості, суд дійшов наступних висновків.

Не оцінюючи законності та обґрунтованості постанови слідчого від 28.09.2016 року, якою закрите кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 за ст. 286 ч. 2 КК України, адже це відноситься до компетенції слідчого судді, суд водночас враховує, що у відповідності до положень ст. 91, 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Таким чином, до повноважень слідчого КПК України не відносить встановлення вини потерпілого у кримінальному провадженні, тож посилання ОСОБА_2 та його представника на встановлення постановою слідчого вини саме ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді або його грубої необережності суд не приймає до уваги, адже такі висновки зроблені слідчим поза межами своєї компетенції в ході досудового розслідування.

Крім того, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 грубої необережності, адже ОСОБА_1 переходив проїзну частину дороги по пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою, доказів того, що він зненацька вийшов чи вибіг на проїзну частину в судовому засіданні не знайдено, тож дії ОСОБА_1 як пішохода не порушували Правил дорожнього руху.

Недостатність освітлення в темну пору доби та відсутність необхідних дорожніх знаків, які б обмежували швидкість та позначали пішохідний перехід, очевидно не в межах відповідальності пішоходів чи водіїв.

При дослідженні наданих ОСОБА_1 чеків судом встановлено, що деякі з них надані в подвійному екземплярі (на суми 184,91 та 901,62 гривні), тому судом враховується сплата цих сум лише один раз.

Судом не включається у суму витрат на лікування вартість набору для репозиції та остеосинтезу гомілки для апарату зовнішньої фіксації за рахунком-фактурою № 1-06/01 від 06.01.2016 року (а.с. 12) на суму 3180 гривень, адже рахунок-фактура не є належним підтвердження саме оплати вартості цього набору, а платіжного документу на підтвердження оплати вартості цього набору позивачем не надано.

Також, на переконання суду, немає підстав включати до матеріальної шкоди суми добровільних пожертв у 1000 та 350 гривень на користь членської благодійної організації «Швидка допомога», адже такі витрати не пов`язані безпосередньо з лікуванням ОСОБА_1 , а є саме добровільним та здійсненим на власний розсуд платежем на користь організації, яка не є медичною установою.

Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що такі виплати були вимушеними, або що він намагався відмовитись від їх сплати, або звертався до правоохоронних органів з приводу необхідності здійснення таких виплат.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд, з урахуванням вищевикладених висновків, при вирішенні спору виходить з наступного.

Оскільки діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки, як то зазначає ст. 1187 ч. 1 ЦК України, відповідно до ч. 2, 5 тієї ж статті ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність власника автомобілю була застрахована, порядок відшкодування матеріальної та моральної шкоди в цьому випадку регулюється також нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року (далі Закон № 1961).

Як вказує ст. 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 12 п. 12.2 Закону № 1961 франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Стаття 23 Закону № 1961 визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Стаття 24 п. 24.1. Закону № 1961 вказує, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Випадки, коли шкода страховиком не відшкодовується перелічені ст. 32 Закону України № 1961, та до цього випадку не відносяться.

Статтею 36 Закону України № 1961 вказано, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Статтею 1194 ЦК України вказано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Дослідивши та проаналізувавши надані позивачем ОСОБА_1 документи на підтвердження витрат на лікування, суд вважає доведеними та вбачає підстави для стягнення з ПАТ «СК «Країна» витрат на суму 15474,83 гривень, за виключенням витрат, не підтверджених платіжними документами (3180 гривень), суми добровільних пожертв, тощо оскільки понесення таких витрат саме ОСОБА_1 та безпосередньо у зв`язку з лікуванням отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди травм, на переконання суду доведено.

Посилання ПАТ «СК «Країна» на те, що ОСОБА_1 не надано медичних документів на підтвердження того, що всі ці засобі були призначені лікарями, суд до уваги не приймає, адже у відповідності до наданих виписних епікризів, висновку судово-медичної експертизи, ОСОБА_1 дійсно в результаті ДТП отримав тяжкі тілесні пошкодження, йому було проведено кілька операцій, а медичні препарати, на придбання яких позивач за первісним позовом надав чеки, за своїм призначенням не суперечать обсягу та характеру проведеного лікування.

Також, на переконання суду, не може бути підставою для відмови у позові ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Країна» незвернення ОСОБА_1 попередньо з заявою про виплату страхового відшкодування, адже документи, необхідні для вирішення питання про виплату страхового відшкодування страховиком були отримані в межах строку, передбаченого ст. 37.1.4 Закону України № 1961, а неотримання на час звернення з позовом відмови у виплаті страхового відшкодування не є перешкодою для захисту своїх прав в судовому порядку.

Тим більше у суду немає підстав вважати, що у разі подання ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Країна» заяви про виплату страхового відшкодування, він би отримав таке відшкодування, адже по суті ПАТ «СК «Країна» проти такої виплати заперечує, посилаючись на відсутність вини ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді та, як наслідок, відсутність підстав для виплати страхового відшкодування.

При визначенні підстав для стягнення та розміру моральної шкоди за первісним позовом суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1167 та 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи у сукупності пояснення ОСОБА_1 , медичні документи, висновок судово-медичної експертизи, обсяг та тяжкість тілесних ушкоджень у позивача за первісним позовом, суд дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 безумовно зазнав значних фізичних та моральних страждань, адже тілесні ушкодження були тяжкими та становили безпосередню загрозу його життю, позивач був вимушений лікуватись тривалий час, був обмежений у можливості вільно займатись звичайними справами.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не заявлено вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди з ПАТ «СК «Країна», а суд у свою чергу обмежений позовними вимогами, тож розмір моральної шкоди визначатиметься судом лише з урахуванням деліктних зобов`язань саме ОСОБА_2 , з урахуванням того, що у відповідності до положень ст. 26-1 Закону України № 1961 сума моральної шкоди, яка б могла бути стягнута зі страхової компанія не є значною.

Посилання ОСОБА_2 на те, що його матеріальний стан не дозволяє йому відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі, яка перевищує визнану ним 1000 гривень, суд оцінює критично, адже ОСОБА_2 є повнолітнім, повністю працездатним, тож не має перешкод працевлаштуватись та відшкодувати завдану шкоду.

Матеріальний стан ОСОБА_2 , який не працює офіційно з 2008 року та не має на праві власності нерухомого майна, не став перешкодою для того, щоб відремонтувати автомобіль одразу після того, як автомобіль було повернуто слідчим, одружитись, стати батьком та з того часу утримувати свою родину, враховуючи, що дружина ОСОБА_2 , з його слів, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років.

Поведінка ОСОБА_2 , який, знаючи достовірно, що ОСОБА_1 перебуває і лікарні з тяжкими травмами, не навіщав останнього, не надавав йому допомоги, на переконання суду, завдала додаткових страждань ОСОБА_1 та також має враховуватись при визначенні розміру шкоди.

Водночас судом при визначенні розміру моральної шкоди суд не враховує захворювання ОСОБА_1 в подальшому на туберкульоз, наступну інвалідізацію, а також розлад у його родині, адже суду не надано доказів того, що це пов`язано з отриманими в ході дорожньо-транспортної пригоди травмами.

Також судом не враховується і твердження ОСОБА_1 про те, що він внаслідок ДТП втратив роботу та джерело доходів, адже позивачем за первісним позовом не надано доказів свого працевлаштування та наступної втрати роботи у вказаний період часу.

Зважаючи на викладене, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди частково в сумі 70000 гривень, що, на переконання суду, є достатнім та справедливим.

При вирішенні зустрічного позову суд керується статтями 1167 та 1168 ЦК України, та, враховуючи попередні висновки про відсутність у дорожньо-транспортній пригоді вини ОСОБА_1 , не вбачає підстав і для покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди.

До того ж суд враховує, що ОСОБА_2 не доведено завдання йому будь-якої шкоди, як матеріальної, так і моральної, саме діями ОСОБА_1 , адже суду не надано доказів того, що пошкодження автомобілю стали наслідком саме падіння на нього або удару ОСОБА_1 , оскільки суду не відомо в якому стані перебував автомобіль до дорожньо-транспортної пригоди.

Суд також оцінює як непереконливі твердження ОСОБА_2 про його моральні страждання внаслідок пошкодження автомобілю, неможливість його використовувати, емоційний стрес, тощо, адже автомобіль не належить ОСОБА_2 на праві власності, неможливість його експлуатації пов`язана з перебуванням автомобілю на штрафмайданчику, а тяжкі моральні страждання, на які посилався ОСОБА_2 , не стали перешкодою для того, щоб у квітні 2016 року, тобто через три місяці після аварії, одружитись, а згодом стати батьком малолітньої дитини.

При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та, враховуючи, що ОСОБА_1 не надано доказів фактичної сплати послуг за надання правничої допомоги, не вбачає підстав для стягнення таких витрат з відповідачів за первісним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я 15474,83 гривень (п`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 83 коп).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я 70000 (сімдесят тисяч) гривень.

В іншій частині у задоволенні первісного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок пошкодження майна залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_2 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_3 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 7, .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк