МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 488/477/17
Провадження № 22-ц/812/857/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства (далі - АТ) «Укрсоцбанк» на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2019 року про забезпечення позову, постановлене під головуванням судді Селіщевої Л.І. в приміщенні суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «Укрсоцбанк» та державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченого В.Ю. про скасування рішення про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до АТ «Укрсоцбанк» та державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченого В.Ю. про скасування рішення про державну реєстрацію, в якому просила суд скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44278701 від 27.11.2018 р., яким проведено державну реєстрацію трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк».

Також, одночасно із позовом, позивачка звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Свою заяву обґрунтовувала тим, що 29.01.2019 р. вона дізналась про те, що 22.11.2018 р. АТ «Укрсоцбанк» звернувся до державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченого В.Ю. та переоформив право власності на підставі іпотечного договору від 01.02.2008р., що був укладений між нею та АТ «Укрсоцбанк». Вважає вказане переоформлення права власності незаконним, проведеним з грубими порушеннями встановленої процедури та таким, що порушує її права. Зазначала також, що за наслідками прийнятого державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В зв`язку з тим, що право власності на зазначене майно на теперішній час належить АТ «Укрсоцбанк», є загроза переоформлення права власності на будь-яку іншу особу. Банк є юридичною особою, без відповідної необхідності проживання чи користування вказаним майном, а переоформлення права власності є заходом для майбутньої реалізації (продажу) третім особам вказаного майна. Таким чином, вважає, що відсутність арешту на зазначену квартиру, може утруднити чи взагалі зробити неможливим виконання судового рішення по справі.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Судом ухвалено накласти арешт на трикімнатну квартиру, загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить АТ «Укрсоцбанк» () на підставі іпотечного договору, серія та номер: 276, виданого 01.02.2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В., зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 29135259 від 22.11.2018 року.

Не погодившись з даною ухвалою суду, відповідач АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, вважаючи її необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою. Пояснив, що сьогодні працівники банку намагалися виселити ОСОБА_2 зі спірної квартири.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Від представника АТ «Укрсоцбанк» надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутності представника АТ «Укрсоцбанк».

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Перелік видів заходів забезпечення позову визначений частиною 1 статті 150 цього Кодексу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачав достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак на думку суду заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частина 7 статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Постановляючи ухвалу по справі, суд посилався на те, що станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду для застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

Переглядаючи ухвалу суду, колегія суддів враховує, що п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006р. зобов`язує суд розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо трикімнатної квартири, загальною площею 51.1 кв. м., житловою площею 22.9 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом спору, а не вжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або зробити неможливим виконання у подальшому рішення суду у разі задоволення позову про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44278701 від 27.11.2018 р., яким проведено державну реєстрацію трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк».

Враховуючи зазначене, а також підстави заявленого позову стосовно даної квартири, згідно якого відповідачі заперечують право позивачки на спірну квартиру, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність реальної загрози того, що не вжиття заходів забезпечення позову в частині накладання арешту на спірну квартиру, може ускладнити або зробити неможливим виконання у подальшому рішення суду у разі задоволення позову.

Виходячи з обсягу заявлених позовних вимог у даній справі, обраний судом спосіб забезпечення позову відповідає вимогам співмірності.

Посилаючись на те, що забезпеченням позову порушується право АТ «Укрсоцбанк» на володіння, користування та розпорядження майном, апелянт не конкретизував в чому полягають такі порушення, якщо він не має наміру до вирішення спору розпорядитися даним майном на свій розсуд. Саме по собі накладення арешту не позбавляє АТ «Укрсоцбанк» права володіння даним майном, не призводить до втручання у господарську діяльність відповідача - АТ «Укрсоцбанк», проте позбавляє його права на відчуження даного майна у будь-який спосіб.

Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, відповідач АТ «Укрсоцбанк» не зазначив в чому воно полягає на даній стадії процесу.

Як убачається зі змісту ухвали, яка переглядається, суд на даній стадії не вирішував питання про обґрунтованість чи не обґрунтованість позовних вимог, заявлених до відповідачів. Суд повинен був тільки пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,- П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року