Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

місто Київ

справа № 140/1484/16-ц

провадження № 61-406св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Обідненська сільська рада Немирівського району Вінницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Берегового О. Ю., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у липні 2016 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивачі обґрунтовували заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати ОСОБА_6 , яка за життя, 21 листопада 2000 року, склала заповіт, відповідно до якого заповіла усе своє майно дітям: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_6 одна зі спадкоємців ОСОБА_4 повідомила інших про те, що мати перед смертю склала інший заповіт, яким заповіла усе майно їй. Тому із заявами про прийняття спадщини позивачі не зверталися. У подальшому вони дізналися про те, що їхня мати нового заповіту не складала, а ОСОБА_4 ввела їх в оману, у зв`язку з чим вони звернулися до правоохоронних органів. Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2015 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 січня 2016 року, ОСОБА_4 була засуджена за скоєння правопорушення, передбаченого частинами першою, третьою статті 358, частиною третьою статті 190 КК України, зокрема за підробку заповіту ОСОБА_6 від 08 липня 2002 року, підробку підпису ОСОБА_2 на заяві про відмову від спадщини, за використання завідомо підроблених документів та заволодіння чужим майном на загальну суму 40 652, 00 грн шляхом обману.

Стислий виклад заперечень відповідачів

ОСОБА_4 позову не визнала, вважаючи, що у позивачів було достатньо часу для звернення з заявами про прийняття спадщини з 2003 року, але вони цей строк пропустили без поважних причин.

ОСОБА_5 позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення.

Представник відповідача Обіденської сільської ради Немирівського району Вінницької області у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника з визнанням позову.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено. Визнано причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Визначено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що встановлені об`єктивні труднощі для спадкоємців для звернення із заявами про прийняття спадщини в установлений строк, необхідно визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції обґрунтовувалась тим, що апеляційний суд не дав належної правової оцінки поважності причин пропуску позивачами строку звернення до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини більше десяти років, зокрема, чи пов`язані ці причини із об`єктивними, непереборними істотними труднощами. При цьому апеляційний суд не встановив, чи зверталися позивачі із відповідними заявами до нотаріуса після звернення до правоохоронних органів щодо неправомірних дій ОСОБА_4 . або після ухвалення вирока стосовно неї та через який проміжок часу, оскільки для звернення із заявою про прийняття спадщини достатньо підтвердити лише факт смерті особи та свої родинні зв`язки із нею. Суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції, відтак ухвалив судове рішення, яке ґрунтується на припущеннях.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2016 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви щодо прийняття спадщини відмовлено.

Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що, оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_4 у скарзі підкреслює, що у позивачів не було будь-яких перешкод для реалізації свого права на прийняття спадщини. Наявність кримінального провадження щодо ОСОБА_4 не могла бути і не була причиною виникнення неможливості подання позивачами заяви про прийняття спадщини. Вони не зверталися до нотаріуса з приводу питання, що має місце, у справі відсутня письмова відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у прийнятті відповідної заяви позивачів. Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, вони спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні від 25 листопада 2016 року. Суд першої інстанції зробив безпідставний висновок про наявність у позивачів поважних причин для визначення їм додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, відтак ухвалив рішення, керуючись припущеннями.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку у грудні 2017 року, ОСОБА_3 просить рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року скасувати, залишити в силі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2016 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що апеляційний суд не надав належної оцінки вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2015 року у справі № 140/60/14-к, а також тому, що ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 20 жовтня 2004 року, тобто зі спливом 16 місяців з дня смерті ОСОБА_6 Невизнання ОСОБА_4 позовних вимог, апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції дають підстави для висновку, що ОСОБА_4 ще за життя матері мала умисел на заволодіння усім спадковим майном. Апеляційний суд не сприяв всебічному і повному дослідженню обставин справи, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення, яке оскаржується заявником.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 просить касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. Враховуючи, що позивачі не надали належних та допустимих доказів пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, то апеляційний суд правильно застосував до спірних правовідносин правила частини третьої статті 1272 ЦК України.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 13 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив в межах доводів та вимог касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка за життя, 21 листопада 2000 року, склала заповіт, відповідно до якого заповіла усе майно своїм дітям: ОСОБА_1 ., ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_6 одна зі спадкоємців ОСОБА_4 повідомила інших про те, що мати перед смертю склала інший заповіт, яким усе майно заповіла їй.

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2015 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 січня 2016 року, ОСОБА_4 була засуджена за скоєння правопорушення, передбаченого частинами першою та третьою статті 358, частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України, зокрема за підробку заповіту ОСОБА_6 від 08 липня 2002 року, підробку підпису ОСОБА_2 на заяві про відмову від спадщини, за використання завідомо підроблених документів та заволодіння чужим майном на загальну суму 40 652, 00 грн шляхом обману.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилались на те, що через протиправні дії ОСОБА_4 вони не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, оскільки вважали, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_6 .

Оцінка аргументів касаційної скарги

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з правилом частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У статті 1272 ЦК України зазначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінюючи доводи позивачів про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, апеляційний суд зробив необґрунтований висновок про відсутність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій.

Позивачі не заперечували, що їм було відомо про наявність заповіту, складеного ОСОБА_6 на їх користь, проте, враховуючи повідомлення ОСОБА_4 про існування іншого заповіту, не звертались із заявами про прийняття спадщини, вважаючи, що заповіт, складений на їх користь, є скасованим.

Обізнаність спадкоємців про наявність заповіту, а також про підроблення ОСОБА_4 заповіту на її ім`я не спростовує доводи про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Позивачами наведено об`єктивні причини, які стали перешкодою для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки до набрання законної сили вироком суду відносно ОСОБА_4 позивачі як спадкоємці за заповітом, складеним саме ОСОБА_6 , не могли звернутися із заявами про прийняття спадщини з об`єктивних причин, оскільки їх ввели в оману дії, вчинені ОСОБА_4 .

Суд має передбачати, що у позивачів дійсно були об`єктивні підстави для неподання заяви про прийняття спадщини, вони вважали дійсним заповіт, складений на користь ОСОБА_4 , а тому, незважаючи на тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що становить 13 років, а також враховуючи встановлені обставини, Верховний Суд визнає необґрунтованими висновки апеляційного суду про те, що заявник та інші позивачі не довели існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини.

В силу дій відповідача ОСОБА_4 позивачі перебували в стані омани щодо наявності в них певного цивільного права, оскільки вони були впевнені у об`єктивному існуванні дійсного та такого за змістом заповіту, що позбавляв їх права на спадкування після смерті їх матері.

Верховний Суд в оцінці встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин виходить з того, що рішення у цьому спорі, ухвалене не на користь позивачів, не відповідатиме принципові справедливості, добросовісності та розумності, що є критерієм оцінки поведінки учасників цивільних відносин.

Верховний Суд в обранні справедливого рішення у справі зобов`язаний враховувати, чи не діяла сторона відповідача за межами здійснення цивільних прав, чи не вчинила вона правопорушення з метою отримання неналежного.

Враховуючи, що вирок суду відносно ОСОБА_4 (яким встановлено факт підробки нею заповіту ОСОБА_6 ) набрав законної сили лише 21 січня 2016 року, а з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачі звернулися у липні 2016 року, Верховний Суд вважає висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог законними та обґрунтованими.

Тобто, позивачі звернулися із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в межах шестимісячного строку після того моменту, коли судами достеменно встановлено факт вчинення злочину відповідачем шляхом підроблення заповіту від імені спадкодавця на своє ім`я та на свою користь.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд встановив, що апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, ухвалене із дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Зважаючи на наведене Верховний Суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі. При цьому, Верховний Суд, керуючись завданнями та основними засадами цивільного судочинства, встановив наявність підстав для виходу за межі касаційної скарги, поданої одним із позивачів, оскільки скасування рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції лише в частині позовних вимог заявника не відповідатиме принципу справедливості, буде ухвалене на користь спадкоємця, яка своїми протиправними та злочинними діями намагалася позбавити інших спадкоємців права на прийняття спадщини за заповітом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року скасувати, рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик