Справа № 562/1282/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" травня 2019 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі головуючого судді Мички І.М., секретаря судового засідання Кондратюк Н.В. за участю: скаржника ОСОБА_1 , державного виконавця Струк Р.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Здолбунівського районного суду Рівненської області скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Здолбунівського районного суду Рівненської області зі скаргою на постанови державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби.

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем винесено дві постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Однак, скаржник не погоджується із винесеними постановами, вважає їх незаконними та просить суд їх скасувати.

Державним виконавцем Здолбунівськуого районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. подано суду пояснення на скаргу на дії державного виконавця, в якій проти скарги заперечує, просить у задоволенні скарги відмовити, оскільки скаржник має заборгованість зі сплати аліментів, яка постійно зростає.

Присутній в судовому засіданні скаржник, заявлену скаргу підтримав та просить суд її задоволити.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечила щодо задоволення скарги, вважає безпідставною та необґрунтованою.

В ході розгляду скарги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 займає посаду водія-експедитора міжнародних перевезень в ЗАО «Трасис».

Згідно виконавчого листа від 26.04.2004 року по справі №2-547, виданого на виконання рішення районного суду яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј з усіх видів доходів але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, стягнення аліментів проводити щомісячно.

Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 05.07.2004 року.

Згідно розрахунку розміру заборгованості по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-547 від 26.04.2004 року, за ОСОБА_1 станом на 01.05.2019 року рахується заборгованість по аліментам у розмірі 108410,5 грн.

Згідно постанови державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 13.03.2018 року, постановлено тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Згідно постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 13.03.2018 року, постановлено тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

Зазначені постанови державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень мотивовані тим, що за боржником існує заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання. Існування заборгованості по сплаті аліментів порушує права неповнолітньої дитини на утримання, що передбачено статтею 180 Сімейного кодексу України. Оскільки рішення не виконане, борг в добровільному порядку не сплачений, тому необхідно боржника тимчасово обмежити у вказаних правах до погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Не погоджуючись із вказаними постановами про встановлення тимчасових обмежень постановлених 13.03.2018 року державним виконавцем Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Струк Р.М., Петровський М.В. звернувся до Здолбунівського районного суду Рівненської області з відповідною скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.9 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Із аналізу вказаної норми вбачається необхідність винесення саме мотивованих постанов.

Водночас, при винесенні оскаржуваних постанов, державним виконавцем не встановлено чи відбувається збільшення заборгованості по аліментам з вини боржника, чи завдано несплатою аліментів у повному розмірі шкоди правам дитини, чи потребують порушені права дитини застосовуваного заходу забезпечення погашення заборгованості, чи не порушує застосовуваний захід прав самої дитини, а також, чи не погіршує застосовуваний захід майновий стан боржника, робить неможливим виконання зобов`язань із сплати аліментів та збільшує розмір заборгованості.

Заходи, які обмежують встановлені права громадян, є обґрунтованими лише тоді, коли переслідують законну мету щодо забезпечення погашення заборгованості.

Постанови не містять жодного вмотивованого обґрунтування про необхідність застосування до боржника тимчасових обмежень.

Сам факт наявності заборгованості зі сплати аліментів без дослідження природи виникнення такої заборгованості, не може бути самостійною підставою для застосування заходів забезпечення виконання зобов`язань.

Застосовувані державним виконавцем заходи повинні переслідувати законну мету щодо забезпечення погашення заборгованості.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 91 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Хлюстов проти Росії", у справі Гочева проти Росії Суд коротко узагальнив принципи стосовно оцінки необхідності заходів, що обмежують свободу пересування, наступним чином: "49. Стосовно співрозмірності обмеження, накладеного через несплату боргів, Суд нагадує, що обмеження обгрунтоване лише поки переслідує законну ціль забезпечення погашення вказаних боргів (див. Napijalo v. Croatia, №66485/01, §§ 78 по 82, 13 листопада 2003 р.). Більше того, навіть будучи обгрунтованим початково, захід обмеження свободи пересування особи може стати неспіврозмірним і порушувати право особи, якщо автоматично поширюється на тривалий строк (див. Luordo V. Italy, №32190/96, § 96, ECHR 2003-IX; Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary, № 41463/02, § 35, ECHR 2006".

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Ухилення від виконання зобов`язань передбачає свідоме, а саме, умисне невиконання особою покладених на нього обов`язків.

Докази вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій спрямованих на ухилення чи свідомої бездіяльності боржника з метою ухилення від сплати аліментів постанови державного виконавця не містять. Наявність ухилення боржника від сплати аліментів у повному розмірі, також, не доведена державним виконавцем в судовому засіданні.

Державним виконавцем не враховано відсутність скарг стягувача за аліментами з приводу їх несплати, що може свідчити про участь батька в житті дитини іншим шляхом.

Водночас, як вбачається з пояснень скаржника, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами значною мірою погіршує майновий стан боржника та порушує права його дітей. Так, скаржник використовує автомобіль при виконанні своїх посадових обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами розгляду скарги, суд дійшов переконливого висновку, що скаржником доведено відсутність ухилення боржника від сплати аліментів, а також, доведено те, що застосовані державним виконавцем обмеження не лише не можуть забезпечити своєї мети, тобто не здатні вплинути на сплату ним аліментів у більшому розмірі, але й погіршують його матеріальне становище та шкодять майновим інтересам його інших дітей. В зв`язку з чим, винесені 13.03.2018 року державним виконавцем Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Струк Р.М. постанови про тимчасові обмеження стосовно ОСОБА_1 є неправомірними.

Відповідно до ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що порушені права скаржника ОСОБА_1 підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. усунути вказані в ухвалі порушення та поновити порушені права ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 211, 247, 260, 261, 353, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. задоволити.

Постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, винесену 13 березня 2018 року державним виконавцем Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. відносно ОСОБА_1 визнати неправомірною ОСОБА_4

Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, винесену 13 березня 2018 року державним виконавцем Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. відносно ОСОБА_1 визнати неправомірною.

Зобов`язати державного виконавця Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Р.М. усунути порушення поновити порушені права заявника.

Про виконання ухвали повідомити суд та заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею повного тексту ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання повного тексту ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Дата складення повного тексту ухвали 11 травня 2019 року.

Суддя: