Дата документу 21.05.2019 Справа № 336/3159/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 336/3159/17 Головуючий у 1 інстанції Суркова В.П.
Провадження №22ц/807/1560/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову ПАТ «Укрсоцбанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № 162М/07 від 17.09.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20000,00 доларів США, за умовами якого зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав, надавши ОСОБА_1 грошові кошти у вказаному розмірі.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором № 162М/07 від 17.09.2007 року належним чином не виконує, в зв`язку з чим станом на 15.05.2017 року має заборгованість у розмірі 36317, 61 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 16862,10 доларів США; суми заборгованості за відсотками - 12264,70 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2750,86 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 3350,08 доларів США; сум заборгованості за комісією - 1089,87 доларів США.

З огляду на зазначене ПАТ «Укрсоцбанк» з урахуванням уточнень просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 162М/07 від 17.09.2007 року у розмірі 36317,61 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні просило рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішенням, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову. Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений статтею 257 ЦК України строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, оскільки останній платіж на погашення заборгованості позичальником було внесено у квітня 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся у червні 2016 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильнепо суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № 162М/07 від 17.09.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 доларів США (а.с. 6-12).

Відповідно до умов кредитного договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язався погашати кредит за сплатою 13,5 відсотків річних та комісій в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку № 1 до кредитного договору. Повернення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 166,67 доларів США (щомісячний платіж) не пізніше 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому було надано кредит з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 15 вересня 2017 року (а.с. 16).

Додатковою угодою № 2 від 27 серпня 2009 року змінений кінцевий термін повернення кредитних коштів до 15 вересня 2021 року (а.с. 15).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Взяті на себе зобов`язання банк виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 20000,00 доларів США.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з наданого банківською установою розрахунку останній платіж ОСОБА_1 здійснив 02 квітня 2013 року, після чого грошові зобов`язання за договором не виконувались (а.с. 14-18).

Також, вбачається з матеріалів справи, що під час розгляду справи в суді першої інстанції 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про застосування позовної давності з огляду на те, що останній платіж ним внесений у 2013 році (а.с. 92).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, про те що, оскільки право на звернення до суду у ПАТ «Укрсоцбанк» щодо захисту своїх порушених прав виникло у травні 2013 року, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 09 червня 2017 року (а.с. 45), тобто з пропуском позовної давності, що є підставою відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України для відмови в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: