П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/17659/17

Номер провадження № 22-ц/824/5885/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т. А.,

вивчивши апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О. Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1 500 000 грн. за рахунок коштів з Державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку в безспірному порядку на користь ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 грудня 2013 року слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП в місті Києві Сушак В. М. директора Державної художньої середньої школи ім. Т. Г. Шевченка ОСОБА_1 повідомлено про підозру.

17 лютого 2014 року в рамках кримінального провадження №0000431 складено обвинувальний акт, у якому ОСОБА_1 інкриміновано тяжкий службовий злочин, передбачений ч. 2 ст. 367 КК України, що полягає незаконному перерахуванні ТОВ «Віра-Конті Прем`єр» по договорам з організації комплексного гарячого харчування податку на додану вартість за період з 2009 року по 2011 рік у сумі 145 150 грн. та за період з 2011 року по 2012 рік у сумі 196 833 грн.

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2015 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в її діянні є склад кримінального правопорушення.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва Тесленко В. В. залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1 є доцентом Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури, заслуженим діячем мистецтв України, з 1987 року очолює Державну художню середню школу ім. Т. Г. Шевченка. Указом Президента України Л. Кучми від 27 листопада 1997 року № 1305/97 ОСОБА_1 присвоєно почесне звання «Заслужений діяч мистецтв».

Постановою Колегії Міністерства культури і мистецтв України від 15 грудня 2000 року № 12/11-г позивача нагороджено Почесною відзнакою Міністерства культури і мистецтв України «За досягнення в розвитку культури і мистецтв».

Постановою Колегії Міністерства культури і туризму України та Центрального комітету профспілки працівників культури від 12 січня 2009 року № 1/1-г Авраменко нагороджено Почесною грамотою Міністерства культури і туризму України та Центрального комітету профспілки працівників культури.

Позивач, перебуваючи під слідством і судом 2 роки 6 місяців і 15 днів, вимушена була захищатись від незаконних звинувачень, це призвело до погіршення її стану здоров`я, загострення хронічних хвороб, втрати авторитету та ділової репутації.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2019 року (а.с. 175 - 182) позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 грн., стягнуто з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір у розмірі 2 500 грн., відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 17 грудня 2018 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, у якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду, ухвалення оскаржуваного рішення на основі неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, внаслідок їх неправильної оцінки, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2015 року, який набрав законної сили 01 червня 2016 року, ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Досудове слідство та судовий розгляд тривали з 16 грудня 2013 року по 01 червня 2016 року. За цей час ОСОБА_1 зазнала моральних страждань, що підтверджується висновком експерта № 4-27/03 від 07 березня 2018 року, у якому міститься вираження завданої моральної шкоди у грошовій одиниці.

Стан хронічної психоемоційної напруги спровокував загострення хронічних хвороб, обумовив формування психосоматичних розладів і викликав необхідність в стаціонарному лікуванні.

Крім того, кримінальне переслідування негативно вплинуло на виконання трудових обов`язків скаржника.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 20 березня 2019 року Державна казначейська служба України направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

Скаржник зазначає, Державна казначейська служба України, залучена як єдиний відповідач, не є учасником спірних правовідносин та не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Державна казначейська служба України жодної шкоди позивачу не заподіювала, у правовідносини з останньою не вступала, тому оскаржуване рішення в частині стягнення коштів безпосередньо з Державної казначейської служби є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди має застосовуватись не мінімальна заробітна плата, а прожитковий мінімум для працездатних осіб. А розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності і справедливості та не має призводити до збагачення позивача за рахунок держави.

Ухвалою Київського апеляційного суду 12 березня 2019 року ОСОБА_1 поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2019 року справу за вищевказаною апеляційною скаргою призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року Державній казначейській службі України поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Тетарчук І. В. підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , просила її задовольнити з підстав, викладених у ній, заперечувала проти доводів апеляційної скарги, поданої Державною казначейською службою України та просила залишити її без задоволення.

Представник відповідача Пальчик В. О. підтримав доводи апеляційної скарги, поданої Державною казначейською службою України, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній, заперечував проти доводів апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи (їх представників), з`ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, 19 квітня 2013 року до Єдиного реєстру досудового розслідування були внесені відомості за № 0000431 за фактом службової недбалості службових осіб Державної художньої середньої школи ім.. Т. Г. Шевченка за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

16 грудня 2013 року складено повідомлено про підозру ОСОБА_1

26 січня 2015 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , яка займає посаду директора Державної художньої середньої школи ім. Т.Г. Шевченка, внесеному до ЄРДР за № 0000431 від 19 квітня 2013 року складено обвинувальний акт, погоджений прокурором Шевченківського району міста Києва, старшим радником юстиції Ганечко М. М., та справу спрямовано до Шевченківського районного суду міста Києва для розгляду по суті (а.с. 9 - 16).

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2015 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в її діянні є склад цього кримінального правопорушення (а.с. 28 - 43).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Шевченківського району міста Києва Тесленко В. В. залишено без задоволення, вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2015 р залишено без змін (а.с. 44 - 55).

Указом Президента України від 27 листопада 1997 року ОСОБА_1 присвоєно почесне звання «Заслужений діяч мистецтв України» (а.с. 58).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в наслідок незаконного перебування під слідством і судом протягом 2 років 6 місяців і 15 днів позивачу було завдано моральної шкоди, яка виявилась в її душевних стражданнях, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків. Враховуючи обставини даної справи та керуючись принципом справедливості, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з Державної казначейської служби України на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 грн.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 статті 2 ЗаконуУкраїни «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 1 ст. 1 та п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 13 вищезазначеного закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із ч. 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що під час проведення досудового розслідування і судового розгляду кримінальної справи позивачу було завдано моральних страждань.

Суд бере до уваги Висновок експерта № 4-27/03 від 27 березня 2018 року, з якого вбачається, що ситуація неправомірного притягнення до кримінальної відповідальності як обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України постала для ОСОБА_1 як тривало психотравмуюча обставина, обумовила негативні зміни психоемоційної сфери особистості, погіршила можливості повноцінної життєдіяльності, чим спричинила останній психологічні (моральні) страждання.

Суд, врахувавши всі обставини справи, а саме характер страждань, сферу діяльності позивача, зокрема виконання виховних функцій, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди у розмірі 250 000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необхідності задоволення позовних вимог у повному обсязі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Як зазначає у своїх рішення Європейський суд з прав людини розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерплої особи та не повинен призводити до її збагачення за рахунок держави, а тому сума морального відшкодування визначена судом першої інстанції є обґрунтованою і відповідає приписам законодавства.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Державного казначейства України стосовно того, що воно не заподіювало шкоду позивачу та не вступало з нею в правовідносини, а тому не має відшкодовувати завдану шкоду є необґрунтованими і суперечать приписам чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вбачає підстави для зміни рішення суду в частині визначення порядку списання коштів на відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року- змінити та викласти другий абзац резолютивної частини в наступній редакції.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 31 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова