РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 31.05.2019 року)

31 травня 2019 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового: Дорошенко В.В., номер справи: 754/17409/14-ц

ОСОБА_1 - позивач

Олімпійський коледж імені Івана Піддубного - відповідач

ОСОБА_4 - третя особа

Міністерство освіти і науки України - третя особа

Вимоги позивача: визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ОСОБА_5 - представник позивача

ОСОБА_6 - представник відповідача

ОСОБА_7 - представник відповідача

Кошельник С . М. - адвокат третьої особи: Балаян К.А.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого збільшувались у процесі розгляду справи і посилаючись на порушення своїх трудових прав, просить: визнати протиправним та скасувати наказ Республіканського вищого училища фізичної культури Міністерства освіти і науки України (Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного) від 01.10.2014 року № 515/2-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на посаді старшого вчителя з боротьби дзюдо Республіканського вищого училища фізичної культури Міністерства освіти і науки України (Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного); стягнути на його користь: 249494 грн. 16 коп. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 20000 грн. - моральної шкоди, яка виражається в переживаннях, неможливості реалізації права на працю, психологічному стражданні, психологічному дискомфорті, перейманні за свою долю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали і посилаючись на їх безпідставність, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа: ОСОБА_4 зі своїм адвокатом вважать позовні вимоги безпідставними.

Третя особа: Міністерство освіти і науки України свого представника в судове засідання не направила і доказів про поважність причин не направлення свого представника суду не надала, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи зворотним поштовим повідомленням.

Представник позивача, обидва представники відповідача, третя особа: ОСОБА_4 і її адвокат не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності представника: Міністерство освіти і науки України.

З урахуванням положень ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті за відсутності представника: Міністерства освіти і науки України.

Вислухавши представник позивача, обох представників відповідача, третю особу: ОСОБА_4 і її адвоката, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Попереднє найменування відповідача було: «Республіканське вище училище фізичної культури».

Справа судами розглядалась неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року, скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2016 року, якими відмовлено в задоволенні позову, а справу направлено на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу РВУФК № 115-к від 09.09.2004 року, позивача прийнято на посаду вчителя з боротьби дзюдо з 15.09.2004 року, а наказом відповідача від 01.09.2014 року № 73-о позивача призначено на посаду старшого вчителя з дзюдо на 2014-2015 роки.

У період з 20 по 23 вересня 2014 року на території РФ у м. Грозний Чеченської республіки проводився дитячо-юнацький турнір з боротьби дзюдо пам`яті Кадирова.

12.09.2014 року позивач звернувся з письмовою доповідною запискою до директора РВУФК Семенюшко О.І. , в якій зазначив про проведення вищевказаного турніру та повідомила дату, період і місце його проведення, і просила звільнити від занять та зняти з харчування учнів відділення 11-Д класу: ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . У графі доповідної записки: «Зняти з харчування» вказано: «з 17.09», а в графі доповідної записки: «Поставити на харчування» вказано: «на 24.09», в графі доповідної записки: «Витрати по відрядженню учнів за рахунок» вказано: «СК дзюдо «Едельвейс» ім. Кадирова», в графі доповідної записки: «Відповідальність за життя та здоров`я учнів на цей період несуть» вказано: « ОСОБА_1 ».

Відповідно до резолюції директора РВУФК від 12.09.2014 року на зазначеній доповідній записці, директором не надано дозволу.

Зазначені в доповідній записці учні взяли участь у вищевказаному турнірі і учнів на турнір супроводжували їхні рідні, а безпосередньо сам позивач цих учнів не супроводжував.

Наказом відповідача від 15.09.2014 року № 153-вд, позивач на період з 16 по 23 вересня 2014 року був відряджений до м. Бухарест для участі в чемпіонаті Європи серед юніорів з дзюдо.

Відповідно до наказу відповідача від 01.10.2014 року, позивача звільнено з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а наказом відповідача від 01.10.2014 року № 115/1-к зазначений наказ про звільнення скасовано як помилковий.

Наказом відповідача від 01.10.2014 року № 115/2-к, позивача звільнено з посади старшого вчителя з дзюдо на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України в зв`язку із вчиненням працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Відповідно до змісту цього наказу, позивач надав доповідну записку на ім`я директора РВУФК і в якій повідомив про період і місце проведення турніру, про витрати, пов`язанні з відрядженням на турнір, просив про звільнення учнів від занять і зняття їх з харчування, зазначив про взяття на себе відповідальності життя та здоров`я цих учнів. У наказі зазначається, що позивач не збирався супроводжувати дітей бо в нього була запланована поїздка до м. Бухарест. При відсутності відповідного наказу зазначені діти поїхали до ЧР у м. Грозний за усним розпорядженням позивача, чим останній поставив під загрозу життя і здоров`я учнів, ввів в оману приймаючи особисто рішення про відрядження учнів нібито на спортивні змагання, а фактично мав іншу мету, оскільки в своїй пояснювальній зазначив, що «участь у змаганнях було зроблено, щоб ОСОБА_13 з`їздив до батьків бо іншої можливості немає». Сам турнір є пропагандистським заходом, запрошення на який надав спортивний клуб дзюдо «Едельвейс».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: 3) вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

При перевірці обґрунтованості фактів, викладених у наказі від 01.10.2014 року № 115/2-к, безпосередньо в судовому засіданні встановлено наступне.

Відповідно од пояснювальної позивача від 25.09.2014 року позивач зазначив, що (далі по фактичному змісту пояснювальної позивача): «доповідна про участь у турнірі написана своєчасно і він (позивач) не знав зроблений наказ чи ні, тому, діти поїхали без наказу. Відповідальність написано на себе так як діти їхали з родичами і тренери з ними не їхали, і в ці строки він (позивач) був на чемпіонаті з Європи та не зміг з ними поїхати. Участь у змаганнях була зроблена, щоб ОСОБА_13 з`їздив до батьків, іншої можливості немає.».

У судовому засіданні представник позивача заперечував факт надання дозволу чи сприяння позивача в тому, щоб учні поїхали на турнір у м. Грозний.

Будь-яких конкретних правових та беззаперечних доказів, які б свідчили, що учні ОСОБА_14 і ОСОБА_15 поїхали на турнір у м. Грозний за письмовим або усним розпорядженням позивача чи з мовчазної згоди позивача, представники відповідача, третя особа та адвокат третьої особи суду не надали і судом таких доказів не здобуто, що в свою чергу дає правові підстави для висновку, що посилання роботодавця позивача в наказі про звільнення від 01.10.2014 року № 115/2-к про надання позивачем усного розпорядження на участь у турнірі в м. Грозний, є надуманим самим роботодавцем.

На час видачі наказу від 01.10.2014 року № 115/2-к директором РВУФК був представник відповідача: ОСОБА_7 з пояснень якого в судовому засіданні встановлено, що учні РВУФК навчались і проживали в приміщеннях РВУФК та залишити РВУФК могли лише з письмового дозволу керівництва РВУФК.

Яким чином учні: ОСОБА_14 і ОСОБА_15 залишили РВУФК, щоб потрапити на турнір у м. Грозний ОСОБА_7 однозначно пояснити в судовому засіданні не міг, а також не надав жодних конкретних правових доказів, які б свідчили, що саме позивач сприяв залишенню РВУФК учнями: ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , щоб потрапити на турнір у м. Грозний.

На турнір у м. Грозний учні: ОСОБА_14 і ОСОБА_15 потрапили за сприяння своїх рідних, що ніким по справі не спростовувалось, однак, яким чином останні забрали учнів з РВУФК, представники відповідача в тому числі і ОСОБА_7 , як директор РВУФК у судовому засіданні пояснити однозначно з посиланням на правові докази не змогли.

Суду не надано і судом не здобуто конкретних правових доказів про сприяння позивача залишенню РВУФК учнями: ОСОБА_14 і ОСОБА_15 для участі в турнірі в м. Грозний.

Також суду не надано і судом не здобуто конкретних правових доказів про невиконання позивачем резолюції директора РВУФК від 12.09.2014 року про ненадання дозволу на участь двох учнів училища в турнірі в м. Грозний.

Вищевикладене дає правові підстави для висновку, що учні: ОСОБА_14 і ОСОБА_15 залишили РВУФК для взяття участі в турнірі в м. Грозний не з вини позивача, а із-за відсутності належного контролю з боку керівництва РВУФК щодо перебування ввірених училищу підопічних на території РВУФК.

Написання доповідної записки на надання дозволу на участь у турнірі було правом позивача.

Наявність доповідної записки дає лише підстави для надання або ненадання з боку керівництва дозволу на участь у турнірі.

Сам факт подання працівником, який виконує виховні функції, безпосередньо своєму безпосередньому керівнику доповідної записки на участь у турнірі не є аморальним проступком, не сумісним з продовженням роботи.

Сам факт участі позивача, як вчителя РВУФК в змаганнях у м. Бухарест, хоч і був передбачений відповідним графіком змагань РВУФК, який співпадав з періодом проведення турніру в м. Грозний, однак, потрапити на змагання, як вчитель РВУФК в м. Бухарест позивач міг лише за наявності відповідно наказу про це РВУФК.

Однак, сам наказ про відрядження позивача до м. Бухарест був виданий 15.09.2014 року, тобто після написання позивачем доповідної записки від 12.09.2014 року.

Тому, доводи про введення керівництва РВУФК в оману при написанні доповідної записки від 12.09.2014 року, ґрунтуються на припущеннях.

Наявність у позивача в даному конкретному випадку лише вираженого в законний спосіб наміру вчинити дію та в наступному утримання від вчинення цієї дії не є аморальним проступком.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 01.10.2014 року № 515/2-к «Про звільнення ОСОБА_1 » і поновлення на посаді, є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Наведений у позові і визначений позивачем на підставі даних відповідача про заробітну плату позивача та перевірений судом математичний розрахунок і загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2014 року по 24.01.2018 року, а саме за 991 день у сумі: 249494 грн. 16 коп., відповідачем не спростовувався.

Тому, обґрунтованими є і позовні вимоги про стягнення: 249494 грн. 16 коп. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд вважає, що звільненням позивача без законної підстави, останньому заподіяно моральну шкоду. Наявність вини відповідачів у порушенні трудових прав позивача, судом встановлена. Що ж до розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини відповідачів, обставин заподіяння моральної шкоди, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача в зв`язку з порушенням його трудових прав суд вважає, що 3000 грн., є достатнім розміром для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди.

Доводи про недоведеність позовних вимог про заподіяння моральної шкоди, є безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлено порушення законних трудових прав позивача, які призвели до заподіяння моральної шкоди.

За таких обставин, позов задовольняється частково.

При подачі позову позивач не сплачував судового збору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

На час постановлення судового рішення, суду не надано доказів про звільнення відповідача від сплати судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов частково задовольняється, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог майнового і немайнового характеру.

Згідно з ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з п. 2 і п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, 1. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Тому, дане рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до довідки відповідача № 626 від 12.12.2014 року заробітна плата позивача з серпня 2014 року по вересень 2014 року становить: 7804 грн. 67 коп..

Дане рішення суду підлягає негайному виконанню в частині виплати позивачу заробітної плати в сумі: 7804,67 : 2 = (з урахуванням математичного округлення) 3902 грн. 34 коп..

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Республіканського вищого училища фізичної культури Міністерства освіти і науки України (Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного) від 01.10.2014 року № 515/2-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (місцезнаходження: 02156, м. Київ, вул. Матеюка, 4, ).

Поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на посаді старшого вчителя з боротьби дзюдо Республіканського вищого училища фізичної культури Міністерства освіти і науки України (Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного).

Стягнути з Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного (місцезнаходження: 02156, м. Київ, вул. Матеюка, 4, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ): 249494 грн. 16 коп. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3000 грн. - моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного (місцезнаходження: 02156, м. Київ, вул. Матеюка, 4, ) у дохід держави: 3263 грн. 34 коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: