Справа № 419/429/19
Провадження № 2/419/267/2019
28 травня 2019 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді - Мартинюка В. Б.,
за участю: секретаря - Московченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Новоайдар цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Новоайдарської РДА про звільнення від сплати аліментів,-
13 лютого 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа служба у справах дітей Новоайдарської РДА про звільнення від сплати аліментів, які стягуються з нього згідно до рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2016 року по справі № 2/577/1711/16 за виконавчим листом від 17.01.2017 року.
Позов обґрунтований тим, що на підставі рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2016 року по справі № 2/577/1711/16 за позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину, сина ОСОБА_3 , який був народжений в позашлюбних відносинах, між ним та ОСОБА_2 , з нього стягуються аліменти для утримання сина у розмірі ј частки усіх видів доходу. На протязі усього часу він сплачував аліменти, заборгованості не має. Усвідомлюючи свою особисту відповідальність за піклування про сина, підтримував з ним постійний позитивний психологічний контакт, регулярно відвідував його. ОСОБА_2 почала зловживати спиртним та вести аморальний спосіб життя, тому сина був змушений забрати до себе, проти чого остання не була проти.
Після остаточного розірвання відносин з відповідачем, син залишився проживати разом з ним. Матір ОСОБА_2 , ухилилася від виконання батьківських обов`язків відносно сина - не бере участі у його вихованні, не цікавиться його розвитком, здоров`ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з сином взагалі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Не зважаючи на це виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання сина не відкликає, продовжує їх отримувати. Син перебуває на повному матеріальному забезпеченні його як батька. Тому він вимушений був звернутись до суду та згідно рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 03.12.2018 року було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, що не надало бажаного результату.
Позивач ОСОБА_1 , надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, заперечень проти заочного розгляду справи не надав (а.с.23).
Представник третьої особи служби у справах дітей Новоайдарської РДА надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовну заяву підтримав (а.с. 24).
Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про час та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку, що підтверджується судовим викликом, розміщеним безпосередньо на офіційній сторінці Новоайдарського районного суду веб-порталу судової влади України (а.с. 30).
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 12.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання у справі на 17.00 годин 16.05.2019 року.
Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 16.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 12.30 годин 28.05.2019 року .
На підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, 23.05.2019 Новоайдарським районним судом Луганської області постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, оскільки існує сукупність умов, передбачених нормами ч.1 ст. 280 ЦПК України.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.
Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , його батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с.4).
Згідно рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2016 року по справі № 2/577/1711/16 за позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину, яким з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця до його повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 10.11.2016 року (а.с.5).
Згідно копії акту від 21.01.2019 року виданого депутатом Щастинської міської ради про факт дійсного виховування дитини без матері, встановлено, що ОСОБА_1 проживає з сином ОСОБА_3 , ОСОБА_2 мешкає роздільно та вихованням сина не займається (а.с.9).
Відповідно до копії довідки КП «Жилбудсервіс» ОСОБА_3 мешкає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).
Згідно заочного рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 03 грудня 2018 року, за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.10.2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8).
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.
Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.
Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.
Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.
Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.
Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що дитина припинила проживати з матір`ю і почала проживати з батьком та перебуває на його утриманні.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини.
Керуючись ст. ст. 180-183 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 12, 81, 141, 258, 263-268, 280-282, 430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідн. НОМЕР_2 , від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначених за рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2016 року з дня набрання рішенням законної сили.
Відкликати з Новоайдарського РВДВС ГТУЮ у Луганській області виконавчий лист по справі № 2/577/1711/16 від 17 січня 2017 року, виданий Конотопським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача ,поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий: В. Б. Мартинюк