Ухвала

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 127/2226/13-ц

провадження № 61-9006св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року в складі судді Іщук Т. П. та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Зайцева А. Ю., Денишенко Т. О., Сала Т .Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» мотивована тим, що 04 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 30 600 дол. США зі сплатою 14 % річних строком на 84 місяці, тобто до 04 квітня 2015 року. У подальшому строк кредитування за згодою сторін було збільшено до 04 березня 2026 року.

Кредитні зобов`язання були забезпечені порукою ОСОБА_1 , про що між нею та банком 04 квітня 2008 року був укладений відповідний правочин. Крім того, з метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору ОСОБА_1 04 квітня 2008 року передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» належним чином виконало свої зобов`язання шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, що підтверджується копіями меморіальних ордерів та заявою на видачу готівки.

Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами кожного місяця, проте своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 05 вересня 2012 року виникла заборгованість у розмірі 34 569,18 дол. США, з яких: 26 284,74 дол. США, що еквівалентно 210 093,93 грн, - заборгованість за кредитом; 1 656,72 дол. США, що еквівалентно 13 242,16 грн, - заборгованість зі сплати відсотків; 6 627,72 дол. США, що еквівалентно 52 975,37 грн, - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків.

На підставі викладеного ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 569,18 дол. США.

У травні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій остаточно просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором станом на 08 травня 2014 року у розмірі 59 215,60 дол. США, що еквівалентно 686 535,78 грн, з яких: 26 284,74 дол. США - заборгованість за кредитом; 7 803,40 дол. США - заборгованість зі сплати відсотків; 25 127,46 дол. США - пеня.

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_1 , про захист прав споживача та визнання правочинів неукладеними.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що кредитний договір з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений під впливом обману та з порушенням вимог законодавства. Умови кредитного договору є незаконними та несправедливими і такими, що суперечать ЦК України, Законам України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншим нормам цивільного законодавства.

Зазначає, що банк не надав позичальнику письмового повідомлення про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Банк не відкрив рахунок для перерахування кредитних коштів. Кредитор не мав права надавати кредит в іноземній валюті. Підвищення курсу долара США щодо національної валюти також є підставою для розірвання спірного правочину.

Вказував, що недійсний (неукладений) правочин не підлягає забезпеченню, тому договір іпотеки також є неукладеним.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив визнати кредитний договір від 04 квітня 2008 року та договір іпотеки від 04 квітня 2008 року неукладеними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2008 року у розмірі 46 588,14 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на 08 травня 2014 року становить 540 135,11 грн, з яких: 26 284,74 дол. США - заборгованість за кредитом, 7 803,40 дол. США - заборгованість за відсотками, 12 500 дол. США - пеня, а також 3 654,00 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, забезпеченого договором поруки, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителя на користь кредитора. Позичальник свої зобов`язання не виконав, а тому заборгованість станом на 08 травня 2014 року становить 59 215,60 дол. США.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування норми частини третьої статті 551 ЦК України та зменшення розміру пені. Крім того, немає підстав стверджувати про припинення договору поруки, оскільки позивач скористався своїм договірним правом на дострокове повернення кредиту, пред`явивши своєчасно вимогу до поручителя.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір підписаний належною особою, позичальник ознайомився з його умовами та погодився на них, вказана обставина також встановлена рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 липня 2013 року, яке набрало законної сили, та в силу вимог процесуального закону доказуванню не підлягає. Правових підстав для визнання кредитного договору неукладеним немає, отже, позовна вимога про визнання договору іпотеки неукладеним також задоволенню не підлягає.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2008 року у розмірі 31 969,78 дол. США, з яких: 25 152,76 дол. США - тіло кредиту; 6 817,02 дол. США - відсотки, а також пеню - 186 330,99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2008 року в розмірі 769,75 дол. США, з яких: 149,58 дол. США - тіло кредиту; 620,17 дол. США - відсотки.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір за подання позову в розмірі 2 406,88 грн, тобто з кожного по 1 203,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір за подання позову в розмірі 47,50 грн.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 судові витрати за проведення судової експертизи у розмірі 2 949,50 грн, а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 599,80 грн, всього - 3 549,30 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, забезпеченого договором поруки, внаслідок чого виникла заборгованість. Разом з тим, заборгованість за кредитним договором, зокрема за черговими платежами, підлягає стягненню з поручителя в межах строку дії поруки.

Вирішуючи позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», апеляційний суд взяв до уваги висновок експерта від 05 вересня 2017 року. При цьому суд апеляційної інстанції навів розрахунок щодо задоволення грошової вимоги, дослідив його обґрунтованість та правильність з урахуванням умов кредитного договору та фактично сплачених позичальником коштів.

Разом з тим апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , а також зазначив, що зібраними у справі доказами підтверджено, що спірний кредитний договір підписаний його сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому виконував його умови. Банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Банк надав суду копію банківської ліцензії на право здійснювати банківські операції, копію відповідного дозволу НБУ та копію додатка до дозволу (перелік операцій, що має право здійснювати ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), тому доводи позовної заяви щодо неправомірної видачі кредиту в іноземній валюті є безпідставними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 та рішення апеляційного суду, справу повернути на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили належним чином зібраних у справі доказів. Апеляційний суд залишив поза увагою висновки проведеної у справі експертизи.

Апеляційний суд неправильно визначив розмір заборгованості та не вказав, якими доказами така заборгованість підтверджується, зокрема не подав до суду належних первинних документів.

Позичальник перестав сплачувати кошти за кредитним договором 05 березня 2012 року, а до суду банк звернувся лише у січні 2013 року, тобто з пропуском визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правововіднолсин) строку, тобто порука припинилася відповідно до вказаної норм матеріального права.

Кредитор не подав належних та допустимих доказів видачі позичальнику коштів у порядку та спосіб, що передбачені кредитним договором. Позичальник міг отримати кредит лише в національній валюті. Порука припинилася відповідно до частин четвертої статті 559 ЦК України.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

23 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У січні 2019 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2019 року справу призначено до розгляду.

Висновки за результатами розгляду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду мотивоване тим, що суд на підставі частини п`ятої статті 403 ЦПК України має передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з питань захисту прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Як на обґрунтування доводів указаного клопотання і як на неоднакове застосування норм матеріального права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , посилаються на постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року у справі № 569/19957/14-ц, постанови Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 713/686/16-ц та від 04 червня 2018 року у справі № 607/18995/15-ц, в яких, на думку заявників, суди дійшли протилежних висновків, ніж у цій справі.

Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 міститься висновок, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Разом з тим, у цій справі суди не вирішували питання про стягнення з боржника та поручителя комісії за послуги, що супроводжують кредит.

Під час розгляду справи № 569/19957/14-ц Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 23 січня 2017 року встановив, що висновком експерта визначено, що кредитний договір та додатки до нього не містять розрахунку щодо реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі); відсутня інформація щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитом.

Ухвалою Верховного Суду України від 15 червня 2017 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи № 569/19957/14-ц.

У справі, що переглядається Верховним Судом, експертним висновком не встановлено обставин, зазначених в ухвалі касаційного суду у справі № 569/19957/14-ц. Суди у цій справі встановили, що у кредитному договорі чітко визначено розмір процентної ставки, розмір щомісячного платежу тощо. Разом з тим графік повернення кредиту та інших платежів, а також розрахунок сукупної вартості кредиту містяться у додатках 1 і 2 до кредитного договору, які є його невід`ємною частиною.

За результатом розгляду справи № 713/686/16-ц Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2018 року дійшов висновку, що сторони на час укладення договору виконали вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов`язкових умов (пункти 1.1-1.4, 3.3-3.6, 4.3.8 кредитного договору), і кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину. Суди дійшли висновку про відсутність підстав для визнання недійсними спірних кредитного договору та договору іпотеки.

У постанові Верховного Суду у справі № 607/18995/15-ц міститься висновок, що позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, отримавши від нього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, що відповідає положенням статей 19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Матеріалами справи підтверджено, що при реалізації позивачем прав позичальника - споживача фінансової послуги щодо отримання кредиту не було порушено чи обмежено його прав на свободу вибору та волевиявлення, не було встановлено принципів нерівності сторін кредитного договору та будь-яким чином не було обмежено права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасно інформації про умови кредитування, а отже і не встановлено порушень прав споживача в розумінні статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору.

Отже, наведені заявником аргументи для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в розумінні приписів частини п`ятої статті 403 ЦПК України, не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему.

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави, передбачені частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, для його задоволення, а заявники не навели обґрунтованих мотивів щодо цього.

Керуючись статями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник Олексюк Федір Юрійович, про передачу справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_1 , про захист прав споживача та визнання правочинів неукладеними, на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська