ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/995/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2019 року,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначили, що 15 вересня 2014 року близько опівночі ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ISUZU реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Львів-Тернопіль-Кропивницький-Знаменка, поблизу с. Лукашівка, Літинського району, Вінницької області, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який у стані сильного алкогольного сп`яніння, не виділивши себе у темну пору доби та не переконавшись у власній безпеці, рухався по проїзній частині в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження та загинув на місці. Постановою слідчого від 31 жовтня 2014 року закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 позивачі як діти останнього зазнали сильних душевних страждань, а тому з урахуванням ступеня вини потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді розмір моральної шкоди має бути визначений у сумі по 80 000 грн кожному, крім того ОСОБА_2 поніс витрати на поховання потерпілого у розмірі 2 340 грн. Ці збитки слід покласти на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є відповідно володільцем і власником транспортного засобу та мають нести цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

За таких обставин позивачі просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 80 000 грн моральної шкоди, а на користь ОСОБА_2 2 340 грн майнової шкоди та 80 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині вимог до ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2019 року в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, відмовлено.

Суд виходив з того, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Статус» (далі - ПАТ «СК «Статус»), яке зобов`язане відшкодувати ОСОБА_2 витрати на поховання. Крім того, ОСОБА_3 не може відповідати за завдані збитки, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_5 , а шкоди позивачам завдано внаслідок умислу потерпілого.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 не довів факт страхування своєї цивільно-правової відповідальності за договором і повідомлення страховика про настання страхового випадку, тому підстави для виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 страхового відшкодування відсутні, а висновок суду про завдання позивачам шкоди внаслідок умислу потерпілого, у зв`язку з чим не настає відповідальність ОСОБА_3 як володільця джерела підвищеної небезпеки, не ґрунтується на достовірних і належних доказах.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не подали відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги і заперечення сторін, зазначив у судовому рішенні певні обставини, які не підтверджені достатніми та достовірними доказами, і не дотримався положень ст.ст. 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю цих обставин, які суд визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_5

ОСОБА_3 є володільцем автомобіля ISUZU реєстраційний номер НОМЕР_1 .

15 вересня 2014 року близько опівночі ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ISUZU реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Львів-Тернопіль-Кропивницький-Знаменка, поблизу с. Лукашівка, Літинського району, Вінницької області, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який у стані сильного алкогольного сп`яніння, не виділивши себе у темну пору доби та не переконавшись у власній безпеці, рухався по проїзній частині в попутному напрямку.

Від отриманих травм ОСОБА_5 помер на місці пригоди.

Постановою слідчого від 31 жовтня 2014 року кримінальне провадження, внесене 15 вересня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000241, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Внаслідок смерті батька ОСОБА_2 поніс витрати на його поховання, зокрема, останнім були придбані предмети ритуальної належності (домовина, хрест, табличка, покривало, свічки та вінки) на загальну суму 2 340 грн.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз положень ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, у тому числі моральна, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. За цим правилом відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Стаття 1187 ЦК України встановлює правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб`єктного складу відповідальної особи (обов`язок відшкодування шкоди покладається на вказану у законі особу - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Названа норма встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, який може бути звільнений від цієї відповідальності у випадку, коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Як передбачено ст. 2 Закону України від 10 липня 2003 року №1102-ІV «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштування місця поховання.

В силу ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу п. 22.1 ст. 22 Закону України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна), пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом об`єктивно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_5 У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 його діти, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазнали сильних душевних страждань і мають право на відшкодування моральної шкоди. Крім того, ОСОБА_2 поніс витрати на поховання потерпілого в розмірі 2 340 грн, які підтверджені товарним чеком №36 від 15 вересня 2014 року (а.с. 228) і не оспорюються відповідачем.

Свій висновок про те, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «СК «Статус», суд першої інстанції обґрунтував роздруківкою з сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 18), яка є сумнівною та не підтверджує в достатній мірі факт укладення між страховиком і власником автомобіля ISUZU реєстраційний номер НОМЕР_1 договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому сторони не надали суду страховий поліс, який відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону №1961-ІV є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Та обставина, що позивачі повідомили ПАТ «СК «Статус» про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 19) і зверталися до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 20-22) достовірно не вказує на те, що ОСОБА_3 керував забезпеченим транспортним засобом.

Також у справі відсутні докази щодо звернення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України за регламентною виплатою.

Отже сторони не довели факт страхування ОСОБА_3 своєї цивільно-правової відповідальності за договором страхування, тому підстави для виплати страховиком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . страхового відшкодування відсутні.

Висновок суду з цього приводу є необґрунтованим.

Матеріали справи вказують на те, що шкоди ОСОБА_1 і ОСОБА_2 завдано джерелом підвищеної небезпеки. ОСОБА_3 є володільцем транспортного засобу, діяльністю якого спричиненні збитки позивачам, тому саме на нього покладається відповідальність з відшкодування цієї шкоди, незважаючи на те, що відсутня його вина у дорожньо-транспортній пригоді.

Виключенням із указаного правила є завдання шкоди внаслідок умислу потерпілого.

Правове визначення прямого та непрямого умислу міститься у ст. 24 КК України. Зокрема, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Як з`ясовано судом, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_5 правил дорожнього руху, разом із тим, у справі відсутні достатні та об`єктивні докази про те, що при цьому потерпілий усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки, бажав або свідомо припускав їх настання.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не може відповідати за завдані збитки, оскільки шкоди позивачам завдано внаслідок умислу потерпілого, є необґрунтованим.

У зв`язку з цим, ОСОБА_3 зобов`язаний відшкодувати позивачам завдані збитки.

Суд першої інстанції не врахував указаних обставин і норм чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про безпідставність позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в цілому, тому його рішення не може залишатися в силі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 2 340 грн майнової шкоди, тобто витрати на поховання потерпілого, та відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір цього відшкодування, апеляційний суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_5 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив правила дорожнього та вийшов на проїзну частину в темну пору доби, а також глибину і тривалість душевних страждань позивачів, які втратили близьку людину, вимоги розумності та справедливості.

Отже з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід присудити відшкодування моральної шкоди в розмірі по 10 000 грн кожному.

Те, що 19 вересня 2014 року дружина потерпілого, ОСОБА_6 , отримала від ОСОБА_4 35 000 грн майнової та моральної шкоди, не спростовує висновки суду апеляційної інстанції, оскільки ця обставина не стосується підстав і предмету заявленого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позову, а ОСОБА_6 не є учасником даної справи.

Доводи апеляційної скарги про необхідність задоволення вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства.

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, апеляційної суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлено з ціною 162 340 грн і задоволено на суму 22 340 грн, тобто на 13,76% (22340х100:162340). У свою чергу, в позові відмовлено на 86,24% (100-13,76).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнені від сплати судового збору, тому з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути 223 грн 38 коп. судового збору за подання позовної заяви (162340:100х13,76%) та 335 грн 07 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (162340:100х13,76%х150%).

В силу ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що сторони понесли витрати на професійну правничу допомогу адвоката:

- Вікарний А.А. - 6 400 грн (в суді першої інстанції);

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 12 000 грн (в суді апеляційної інстанції);

- ОСОБА_3 - 6 900 грн (в суді першої інстанції).

Ці витрати підтверджуються договорами про надання правничої допомоги, детальними описами робіт (наданих послуг), актами виконаних робіт, рахунками-фактурами, квитанціями про сплату (а.с. 27-31, 119-124, 199-205). Сторони не ставлять під сумнів співмірність понесених іншою стороною витрат на оплату послуг адвоката та не заявляють клопотання про зменшення цих судових витрат.

Отже, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог, слід присудити витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката: з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 880 грн 64 коп. (6400х13,76%), з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - 1 651 грн 20 коп. (12000х13,76%); з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - по 2 975 грн 28 коп. (6900х86,24%:2) з кожного.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) 10 000 гривень моральної шкоди та 880 гривень 64 копійки витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а всього - 10 880 гривень. 64 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ) 2 340 гривень майнової шкоди та 10 000 гривень моральної шкоди, а всього - 12 340 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь держави (отримувач: Управління Державної казначейської служби України у Хмельницькому районі/Хмельницький район/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 38045535, МФО 815013, Казначейство України (ЕАП), р/р 2490; призначення платежу: *;101; судовий збір, Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, код класифікації доходів 22030101) 223 гривні 38 копійок судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) по 2 975 гривень 28 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ) 1 651 гривень 20 копійок витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь держави (отримувач: Управління Казначейства у місті Хмельницькому/місто Хмельницький (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 38045529, МФО 899998, Казначейство України (ЕАП), р/р 0005; призначення платежу: судовий збір, Хмельницький апеляційний суд, код класифікації доходів 22030101) 335 гривень 7 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ Р.С. Гринчук

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Козак О.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 32