КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 396/9347/16-ц

провадження № 22-ц/824/1023/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Поливач Л.Д., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Біллеріса ЮріяОлексійовича

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2018 року у складі судді Пінкевич Н.С.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року представник позивача Максюта Е.А. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог зазначав, що 23 серпня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №380/1186/07-Пі. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти з максимальним лімітом заборгованості у розмірі 123 000 швейцарських франків, зі сплатою 10,00 % річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 22 серпня 2022 року.

Вказував, що свої зобов'язання перед відповідачем, визначені п.п. 1.1 та 3.1.1 Договорів кредиту, виконав у повному обсязі.

Однак, у порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 25 серпня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 263 232,21 швейцарських франків, яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 113 423,58 швейцарських франків, заборгованості по відсотках у розмірі 89 069,48 швейцарських франків. Через порушення виконання умов договору позивачем була нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 25 463,53 швейцарських франків, пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 35 275,62 швейцарських франків.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 23 серпня 2018 року представник позивача Біллерис Ю.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Уважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового.

Зазначає, що суд критично оцінив докази, надані ПАТ «Укрсоцбанк» на підтвердження укладення договору та видачі кредитних коштів відповідачеві, а саме: заяву на видачу готівки №40 від 05 вересня 2007 року на суму 29 600 франків, квитанцію на купівлю валюти від 05 вересня 2007 року на суму 29 600 франків та заяву на видачу готівки від 23 серпня 2007 року на суму 34 000 франків. Крім того, зазначає, що суд не дослідив належним чином розрахунок заборгованості та інші докази у справі, що були додані до позовної заяви. Уважає, що ПАТ «Укрсоцбанк» надав належні докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів.

Також звертає увагу, що позовна давність по заборгованості по тілу кредиту і процентах має бути застосована лише до жовтня 2013 року, оскільки відповідач не вносив платежі на погашення заборгованості за кредитним договором, а банк звернувся з позовом 04 жовтня 2016 року.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд міста Києва.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (пункт шостий статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів Апеляційного суду міста Києва переведено на посади суддів до Київського апеляційного суду.

Згідно повідомлення, опублікованого в газеті «Голос України», з 03 жовтня 2018 року свою процесуальну діяльність розпочав Київський апеляційний суд.

Відповідач не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень на доводи та зміст апеляційної скарги до суду не направила.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 26 лютого 2019 року об 11 год. 46 хв. представник позивача Кримець О.С. через відділ забезпечення розгляду звернень та надання інформації подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке отримано о 12 год. 14 хв. під час перебування колегії суддів у нарадчій кімнаті, у зв'язку з чим розглянуто не було.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували та просили її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів здійснення відповідачем передбачених умовами кредитного договору платежів, а також відсутності доказів відкриття кредитодавцем позичкового рахунку та виконання останнім обов'язків за договором щодо видачі кредитних коштів.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 23 серпня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було підписано договір про надання відновлювальної кредитної лінії №380/1186/07-Пі.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що позивач надає відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 123 000 швейцарських франків з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченому договором, зі сплатою 10,00 %.

Підпунктом 1.1.2. договору визначено, що погашення кредиту здійснюється відповідно до встановленого графіку, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 22 серпня 2022 року.

Статтею 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Порушенням зобов'язання, відповідно до положень статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Згідно пунктів 1.3 та 1.3.1 кредитного договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх обов'язків перед кредитором щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, можливих пені та штрафів, відшкодування витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за цим договором, а також відшкодування збитків кредитора, завданих порушенням позичальником умов цього договору, кредитор в день укладення цього договору кредитор укладає з ОСОБА_8 та за її рахунок іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_8 передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, яке належить їй на праві приватної власності, а саме: домоволодіння загальною площею 242,4 кв.м., житловою площею 86,9 кв.м. з усіма надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,3150 га, цільове призначення - обслуговування жилого будинку та ведення ОПГ, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заставною вартістю за згодою сторін 1 262 250,00 грн., що за офіційним курсом гривні до швейцарського франка, встановленим НБУ на день укладення цього договору (1 швейцарський франк = 4,178808 грн.) складає еквівалент 302 059,83.

Відповідачем факт укладення кредитного договору, також як і справжність її підпису в цьому договорі не заперечувався, окрім того в судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що в рахунок забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору було укладено іпотечний договір, за яким ПАТ «Укрсоцбанк» було передано в іпотеку нерухоме майно.

На підтвердження укладення договору та видачі кредитних коштів стороною позивача надано суду заяву на видачу готівки №40 від 05 вересня 2007 року на суму 29 600 франків, квитанцію на купівлю валюти від 05 вересня 2007 року на суму 29 600 франків, заяву на видачу готівки від 23 серпня 2007 року на суму 34 000 франків, розрахунок заборгованості за кредитним договором №380/1186/07-Пі, а також у суді апеляційної інстанції стороною позивача надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1

Пунктом 2.2. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1186/07-Пі від 23 серпня 2007 року встановлено, що моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі першого траншу кредиту з позичкового рахунку №4351.

Відповідно до наданого стороною позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором № 380/1186/07-Пі від 23 серпня 2007 року днем видачі першого траншу визначено 23 серпня 2007 року.

Згідно п. 3.1 Постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 N 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (в редакції 2007 року, чинній на час вчинення дій) касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Пунктом 3.4 вищевказаної постанови передбачено, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках тощо є дозвільний напис керівника підприємства, то його підпис на видаткових касових ордерах не обов'язковий.

Пунктом 3 розділу І Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, (далі - Інструкція), яка була чинною на час вчинення дій щодо видачі готівки, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема, і видача готівки клієнтам з їх рахунків чи рахунку банку через його касу.

До касових документів, які оформлюються згідно із цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки (п. 1 глави 1 розділу III Інструкції) та визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються прийняття і видача готівки (п. 2 глави 1 розділу III Інструкції). Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов'язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

У матеріалах справи міститься копія заяви на видачу готівки від 05 вересня 2007 року на суму 29 500 швейцарських франків, в якій зазначено дату здійснення операції, особу платника та отримувача, дані паспорта відповідача, суму коштів, а також наявний особистий підпис ОСОБА_1, справжність якого відповідачем не заперечувався ані в суді першої, ані на початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції, де під час судового засідання вона сама зазначала, що підписувала заяву на видачу готівки від 05 вересня 2007 року, а отже вказана заява містить всі необхідні реквізити, передбачені Інструкцією про касові операції в банках України.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції, що заява на видачу готівки від 05 вересня 2007 року на суму 29 500 швейцарських франків не підтверджує видачу грошових коштів є помилковим, а аргументи щодо невідповідності дати подання відповідачем такої заяви з датою проведення касової операції, яка відповідно до штампу банку здійснена 04 вересня 2007 року, не спростовують отримання відповідачем грошових коштів за другим траншем у розмірі 29 600 швейцарських франків.

Окрім того, 04 січня 2019 року представником позивача подано до суду виписки по особовому рахунку № 435, який, відповідно до кредитного договору від 23 серпня 2007 року, є позичковим рахунком.

Ч. 3 ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Пунктами 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року (надалі - Положення) операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками. Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п.п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Згідно з п.п. 5.6., 5.8. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

З аналізу вищевказаного положення випливає, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому є належним доказом видачі та руху коштів по особовому рахунку.

Згідно виписки по особовому рахунку № 435 ОСОБА_1 отримала всі 11 траншів, що в сумі складає 119 580 швейцарських франків, а також частково сплачувала грошові кошти в рахунок погашення кредиту.

Таким чином, виходячи з того, що виписки по особовому рахунку є належним доказом видачі коштів за кредитним договором №380/1186/07-Пі від 23 серпня 2007 року, колегія суддів уважає доведеним факт отримання відповідачем усіх траншів у розмірі 119 580 франків та визнання нею кредитних зобов'язань з огляду на часткову сплату кредиту.

Отже, доводи відповідача та її представника про відсутність оригіналів первинних банківських документів на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів не заслуговують на увагу з огляду на наявність в матеріалах справи виписки по позичковому рахунку ОСОБА_1, яка є первинним бухгалтерським документом, а тому належним доказом у справі, та не спростовують факт надання банком і отримання ОСОБА_1 грошових коштів, передбачених умовами кредитного договору №380/1186/07-Пі від 23 серпня 2007 року.

Отже, банком на виконання умов кредитного договору №380/1186/07-Пі від 23 серпня 2007 року надано ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 119 580 швейцарських франків, проте відповідачем зобов'язання, передбачені вказаним договором, у повному обсязі не виконані, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Разом з тим, 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 у судовому засіданні подала заперечення на позовну заяву, в яких, зокрема заявила клопотання про застосування позовної давності.

Відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору надання кредиту мало здійснюватись окремими частинами (траншами), в межах максимального ліміту, який на дату укладення цього договору встановлювався в розмірі 123 000 швейцарських франків та який мав змінюватися на умовах, передбачених п. 1.1.2 цього договору (максимальний ліміт заборгованості), зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10 % річних, а також комісій в розмірі та в порядку, визначених цим договором.

Пунктом 1.1.3 кредитного договору передбачено, що кінцевий термін до якого має бути повністю повернена заборгованість за кредитом - 22 серпня 2022 року (включно) або достроково у випадках, передбачених цим договором, та/або договорами, які забезпечують (забезпечуватимуть) виконання зобов'язань за цим договором, та/або чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 7.3 кредитного договору він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

П. 3.3.1 договору визначений обов'язок кредитодавця: протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договорів, визначених в п.1.3 договору виконання позичальником вимог п.п.3.3.3, 3.3.13 цього договору, відкрити позичковий рахунок і видавати позичальникові готівкові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в порядку, визначеному цим договором.

У п.3.3.13 договору сторони погодили, що в день підписання договору позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю комісію за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку в розмірі 5 088,54 грн. шляхом внесення готівки в касу кредитора; комісію за видачу готівки з позичкового рахунку в розмірі 2 569,97 грн. шляхом внесення готівки в касу кредитора; комісію за моніторинг нерухомого майна - 100 грн. шляхом внесення коштів готівкою в касу кредитора або шляхом перерахування коштів на рахунок в Київській обласній філії кредитора.

Відповідно до п. 4.4 кредитного договору в випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених пунктами 3.3.4, 3.3.5 цього Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів підряд, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно, позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги кредитора, що випливають з цього договору. Після сплати позичальником відповідних сум його зобов'язання за цим договором вважається припиненим.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

У справі, яка переглядається, встановлено, що боржник узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Таким чином, умовами кредитного договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З матеріалів справи убачається, що кінцевий термін, до якого має бути повністю повернена заборгованість за кредитом - 22 серпня 2022 року (включно), вимога про дострокове погашення заборгованості за укладеним кредитним договором банком не пред'являлася, а отже строк позовної давності не переривався, а тому з урахуванням того, що з позовною заявою представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 11 жовтня 2016 року, строк позовної давності має бути застосований до 11 жовтня 2013 року.

Пунктом 1.1.2 кредитного договору передбачено, що надання та/або повернення кредиту має здійснюватись в такому порядку, за якого максимальний ліміт заборгованості, починаючи з 11-го числа кожного місяця не буде перевищувати встановлену графіком суму.

Виходячи з аналізу графіка погашення заборгованості, щомісячний ануїтетний платіж складає 684 швейцарських франків.

Таким чином, заборгованість за кредитним договором за період з 11 жовтня 2016 року по 22 серпня 2022 року складає 72 504 швейцарських франків (684 швейцарських франків *106 місяців).

Щодо вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з відповідача процентів та пені за кредитним договором, то банком, не дивлячись на наявність в матеріалах справи заяви про застосування позовної давності та посилань сторони позивача в апеляційній скарзі на застосування позовної давності до жовтня 2013 року, на підтвердження суми заборгованості по відсотках та пені надано розрахунок за період з серпня 2007 року по серпень 2016 року, а тому з наданого розрахунку не вбачається за можливе самостійно здійснити розрахунок розміру відсотків та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту з урахуванням строку позовної давності. Іншого розрахунку стороною позивача суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої та третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції стороною відповідача не доведено будь-якими належними та допустимими доказами неотримання ОСОБА_1 кредитних коштів. Дані обставини підтверджуються також і тим, що протягом 9 років, допоки ПАТ «Укрсоцбанк» не звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, відповідач не проявляла інтерес та не цікавилася долею укладеного нею кредитного договору.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з огляду на наявність в матеріалах справи виписки по особовому рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом, а також на те, що факт укладення та підписання кредитного договору стороною відповідача не заперечувався, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1, отримавши грошові кошти у розмірі 119 580 швейцарських франків, не в повному обсязі виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка з урахуванням строку позовної давності склала 72 504 швейцарських франків.

Разом з тим, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності та наявності таких підстав, а також відсутності в матеріалах справи детального розрахунку, з якого можливо було б встановити суму нарахованих відсотків на отримані відповідачем кредитні кошти та розмір пені, колегія суддів уважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та пені необхідно відмовити за недоведеністю таких вимог.

З огляду на наведене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню судовий збір з подання позовної заяви у розмірі 29 423,94 грн. та за подання апеляційної скарги - 44 135,90 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Біллеріса Юрія Олексійовича - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2018 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 504 швейцарських франків.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі 73 559,84 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді Л.Д. Поливач

Л.Д. Махлай