Справа № 310/9043/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22 березня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.,

при секретарі Рибалка Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Бердянської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити шляхом знесення та повернути земельну ділянку, суд -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити шляхом знесення та повернути земельну ділянку мотивуючи тим, що відповідачці на праві спільній частковій власності належить 1/10 частка домоволодіння АДРЕСА_1 . З боку проїжджої частини вулиці Підгірна до частини паркану домоволодіння АДРЕСА_1 розташовано паркан з бетонних блоків довжиною 7,1 метр шириною 2 метри та заввишки 1,9 метрів. За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняла частину земельної ділянки - територію загального користування ( частину вулиці) площею 0,0019 га та встановила на ній паркан.

Позивач не може використовувати земельну ділянку за призначенням, оскільки відповідач самочинно захопила її частину площею 0,0019 га і побудувала там огорожу. Ці факти підтверджуються офіційними матеріалами головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення земельного законодавства. Оскільки добровільно усунути порушення прав позивача відповідачка не бажає, власник земельної ділянки змушений звернутися про захист своїх прав до суду.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 158, 212 ЗК України, інші норми законодавства, позивач Бердянська міська рада просить усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , для чого зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самочинно захоплену земельну ділянку, знести самочинно побудовану огорожу та повернути земельну ділянку власнику. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача Божков А . І. позов підтримав у повному обсязі, просить суд його задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася повторно, про причини неявки до суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив не надала, хоча повідомлена в установленому порядку про місце та час розгляду справи, у судове засідання викликалася судовими повістками з повідомленнями, яки отримала.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин з наступних підстав.

Відповідно до ст. 144 Конституції України, ст.ст. 11-16, 21, 204, 316-319, 321, 328, 373, 386, 391, 395, 396 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 90, 91, 95, 96, 125, 126, ст. 152 ч.ч. 1, 2, ч. 3 п.п. «б», «д», ст. 158 ч.ч. 1, 2, ст. 212 ЗК України, ст.ст. 59, 71, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції, чинній на час прийняття відповідних рішень, реєстрації земельних ділянок та оформлення прав, питання щодо набуття права власності на землю в порядку, передбаченому законом, регулювалися загалом аналогічно, право власності на земельну ділянку, інші речові права на неї виникають з моменту їх державної реєстрації; суміжні землевласники та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав один одного; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності на землю (права землекористування) чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності, іншого речового права на майно або обмежена у їх здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; власник земельної ділянки, землекористувач управі вимагати захисту свого права від порушень включно з тими, що не тягнуть позбавлення права володіння майном, тож може судовим порядком вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, повернення земельної ділянки, звільнення самовільно зайнятої ділянки від незаконно зведених будівель, споруд, приведення її за рахунок порушника права у придатний для використання стан; законність набуття права власності, правомірність правочину, а також законність рішення органу місцевого самоврядування, яке є обовязковим, презюмуються.

Будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ст. 376 ч.ч. 1, 2, 4 ЦК України).

Пред`являючи позов до ОСОБА_1 , Бердянська міська рада виходила з того, що відповідачка самовільно захопила земельну ділянку загального користування (частину вулиці ) площею 0,0019 га та встановила на ній паркан, чим створила перешкоди.

Позивач, діючи на захист свого права власності на землю та з метою припинення дій, які порушують право, просив зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку (частину вулиці) площею 0,0019 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення паркану з бетонних секцій за власний рахунок та повернення ділянки в придатному для використання стані (а.с. 2-5).

Виходячи з підстав і предмету позову, предметом доказування (ст. 179 ч. 1 і ст. 77 ч. 2 відповідних редакцій ЦПК України) є передусім факти, які повинні підтверджувати доводи позивача про те, що конкретні винні дії, вчинені відповідачем у певний час у відповідному місці та за відповідних обставин потягли порушення його права власності на землю, зокрема: факту наявності дороги із відповідними лінійними параметрами в межах населеного пункту в розумінні закону (ст.ст. 1, 5, 16, 18 Закону України «Про автомобільні дороги», інші норми законодавства); факту самовільного захоплення відповідачем земельної ділянки (частини дороги), належної до комунальної власності, із зазначенням лінійних параметрів захопленої земельної ділянки (площі, меж, конфігурації, розташування) (ст.ст. 79, 83 ЗК України, інші норми законодавства); факту встановлення стовпів, огорожі на захопленій земельній ділянці, вчинення цим перешкод у здійсненні права власності на землю, в т.ч., у користуванні дорогою, із фіксацією технічних параметрів таких перешкод; інші факти і обставини, що мають значення в справі з огляду на підстави і предмет позову. Предметом вимоги про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки може бути саме така конкретно визначена ділянка, що, крім іншого, уможливлює реальне виконання рішення суду у разі задоволення вимоги.

Державний земельний кадастр -єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі,розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення,обмеження у їх використанні,а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку,про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (ст.ст.193,202ЗК України). Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру є обов`язковим; державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку; державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; у разі якщо відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) (ст.ст. 1, 3, 10, 15, 20, 24, п. 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, відповідально, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін,які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 цього Кодексу в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 179 ч. 1 і ст. 77 ч. 2 відповідних редакцій ЦПК України).

На обґрунтування своїх вимог позивач подав:

протокол № 395 від 04.09.2017 року про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП відносно ОСОБА_1 , яким встановлено, що ОСОБА_1 встановила паркан самовільно захопивши частину АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_1 , в якому ОСОБА_1 підтвердила, що при встановленні паркану згоди сусідів не було ( а.с.11),

протокол № 18 від 03.10.2017 року про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП відносно ОСОБА_1 , яким встановлено, що ОСОБА_1 встановила паркан самовільно захопивши частину АДРЕСА_1 , запропонований штраф в сумі 1360 грн. ( а.с.13),

постанову № 507 від 03.10.2017 року про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП відносно ОСОБА_1 , якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення в сумі 1360 грн. ( а.с.15),

протокол № 096 від 11.04.2018 року про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП відносно ОСОБА_1 , яким встановлено, що ОСОБА_1 встановила паркан самовільно захопивши частину АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_1 , в якому ОСОБА_1 підтвердила, що при встановленні паркану згоди сусідів не було ( а.с.15),

протокол № 5 від 25.04.2018 року про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП відносно ОСОБА_1 , яким ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ст..152 КУпАП до штрафу в сумі 340 грн. ( а.с.17),

постанову № 203 від 25.042018 року про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП відносно ОСОБА_1 , якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення в сумі 340 грн. ( а.с.18),

акт огляду земельної ділянки від 27.07.2018 року, яким встановлено порушення з боку ОСОБА_1 при встановленні паркану ( а.с.19-22),

акт обстеження земельної ділянки №17/0/92-18-ДК/275 від 05.03.2018 року, складений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель, в якому зазначено, що ОСОБА_1 огородила свою земельну ділянку парканом, який виходить за межі земельної ділянки і незаконно використовує земельну ділянку, намічену для вулиці ( а.с. 27 ).

Наявні в справі докази, що ними обґрунтував свої вимоги, дають підстави для задоволення позову відповідно до визначеного предмету (сформульованих вимог).

У справі достатньо даних, які підтверджують, що огорожа присадибної ділянки відповідачки виступає за червону лінію вулиці.

У справі наявні докази щодо існування предмету, стосовно якого заявлений позов - самовільно захопленої земельної ділянки площею 0,0019 га із її точними параметрами як частини земної поверхні (розташування, площа, межі, конфігурація).

За відповідних процесуальних умов (зокрема, за відсутності спору з приводу змісту, належності відповідних документів і т.ін.) певне доказове значення мають надані позивачем офіційні матеріали перевірки дотримання вимог земельного законодавства, які містять окремі дані про спірну земельну ділянку (її площу, місцезнаходження), які дають повну і необхідну інформацію щодо спірного об`єкта та його параметрів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Питання розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок із земель комунальної власності відноситься до компетенції відповідної міської ради, як це регламентовано ст. 12 ЗК України.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7 наголошує, що відповідно до статей 90,95, 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки мають бути повернуті їх власникам або землекористувачам.

Суд дослідивши всі письмові докази, надані позивачем приходить до висновку, що відповідачка порушила межу між земельними ділянками, без правової підстави встановила огорожу, змістивши її в сторону вулиці, в результаті чого земельна ділянка відповідачки збільшилася, а вулиця зменшилась на 0,0019 га, чим порушує права позивача на володіння та користування земельною ділянкою.

З врахуванням ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 1762 гривні.

На підставі ст.ст. 13-14, 41,47,144 Конституції України, ст.ст.9,12,71,72,79,83, 152,158, 193,202ЗК України, ст.ст.ст.4,12,13,76,77, 81,141,258,259,265,280,284,353,355, 377 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Бердянської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити шляхом знесення та повернути земельну ділянку - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,0019 га, що є частиною вулиці Підгірна шляхом демонтажу існуючої загорожі та повернути Бердянської міської ради земельну ділянку площею 0,0019 га, що є частиною вулиці Підгірна м.Бердянська Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1762 ) одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні на користь Бердянської міської ради (р/р 0011 . Банк одержувача коштів:Бердянське УК. МФО 813015, код за , код класифікації доходів бюджету 220301101., призначення платежу -*;101; 20525153 , судовий збір.

Копію рішення надіслати сторонам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, надавши в Запорізький апеляційний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова