П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року місто Київ

справа № 375/1576/18

провадження: 22-ц/824/6303/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Мазурик О.Ф.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - Кієнко Ігорь Миколайович

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 3 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Голік Н.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 липня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 10000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач підтвердив, що така заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Банк свої зобов`язання за договором виконав. Проте відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, у зв`язку з чим станом на 20 червня 2018 року виникла заборгованість в загальній сумі 19063 грн.79 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредита в сумі 6008 грн.15 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 4504 грн.21 коп., 7167 грн.44 коп. - заборгованість за пенею, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 883 грн.99 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач на підставі ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України просив позов задовольнити.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 3 грудня 2018 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 3 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зокрема, представник посилався на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростований відповідачем, укладений між сторонами договір, який є договором приєднання, не оспорений останнім. Відповідач, підписавши анкету-заяву , користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Відповідач ОСОБА_1 своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 квітня 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 28 липня 2016 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Копія заяви не містить інформації щодо виду отриманої відповідачем банківської платіжної картки, розміру встановленого на картку кредитного ліміту.

Позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу картки та кредиту.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог. При цьому суд першої інстанції зазначив про те, що з наданої позивачем копії заяви неможливо встановити, який саме вид картки отримав ОСОБА_1 після підписання цієї анкети-заяви, та у якому розмірі було встановлено на його картку кредитний ліміт, що позбавило суд можливості перевірити, на якій підставі відповідач отримав кошти, вказані банком у розрахунку заборгованості, та на яких умовах і за якими тарифами повинно було здійснюватися обслуговування карткового рахунку відповідача. Крім того, суд посилався на те, що твердження позивача про факт надання відповідачу кредиту шляхом емісії та передачі останньому кредитної картки не підтверджені жодними доказами з приводу того, що така картка взагалі коли-небудь видавалася відповідачу, адже жодний з наданих до суду документів не містить жодного посилання на це. Сам факт звернення відповідача до банку з заявою - анкетою підтверджує лише бажання останнього на отримання банківської картки. В той же час доказів того, чи було задоволено заяву відповідача, чи було видано платіжний інструмент матеріали справи не містять, як і не містять визнання такого факту відповідачем.

З такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановленні, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною статті 6 ЦК України передбачено, що сторонни мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України сторонни є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодекссу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ним кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропонованих однією із сторін.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (ст.634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (ст.207 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що 28 липня 2016 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованому в рекламному буклеті складають договір про надання банківських послуг. Також в анкеті-заяві вказав про те, що умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту йому роз`яснені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування ним отримані (а.с.9).

Зазначене дає підстави стверджувати, що договір між сторонами укладений, відповідач погодився на запропоновані умови кредитування та обслуговування, а також погодився з запропонованими тарифами банку.

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Апелянтом до апеляційної скарги надані виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 , в якій зазначено номер картки, якою користувався відповідач, а також фото останнього з карткою в руках, номер якої збігається з номером картки, зазначеної у рахунку.

Розгляд судом першої інстанції справи у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, не подання відповідачем відзиву на позовну заяву, подача якого передбачає можливість подання позивачем відповіді на відзив, не роз`яснення учасникам справи про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, дає суду апеляційної інстанції підстави для прийняття як доказу виписки по особовому рахунку відповідача та фото ОСОБА_1 з карткою.

У виписці по рахунку відображені банківські операції, зокрема як зняття коштів так і поповнення рахунку.

Розрахунком заборгованості та наданою до апеляційної скарги випискою з особового рахунку підтверджено, що кредитною карткою відповідач почав користуватися у липні 2016 року , у листопаді 2016 року банком установлений кредитний ліміт в сумі 5000 грн., у серпні 2017 року -10000 грн., карткою відповідач активно користувався до червня 2018 року. У червні 2018 року здійснив платіж в рахунок погашення заборгованості в сумі 1000 грн.

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку вбачається, що у ОСОБА_1 має місце заборгованість по тілу кредиту в сумі 608 грн.15 коп. та по нарахованим відсоткам в сумі 4504 грн.21 коп.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи обізнаним про вимоги банку, що підтверджується повідомленням про вручення останньому 6 вересня 2018 року поштового відправлення, будь-яких заперечень щодо нарахування банком заборгованості по кредиту та процентам, розмір яких не змінювався протягом усього строку кредитування, суду не подав.

Активне користування карткою відповідачем свідчить про визнання зобов`язаною особою боргу.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог не відповідає встановленим обставинам, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Вимоги позивача в частині заборгованості по кредиту та нарахованим процентам є доведеними та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені в сумі 7167 грн. 44 коп. та штрафів в загальній сумі 1383 грн.99 коп., то в цій частині слід зазначити наступне.

Умовами і правилами надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного між сторонами договору, передбачено право кредитора у разі прострочення позичальником виконання зобов`язань нарахування пені та штрафу.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення-строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі 6-2003цс15.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за пенею та штраф, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає лише штраф у його фіксованій частині та процентній складовій у розмірі 1025 грн.61 коп. (500 грн. + 525 грн.61коп. (6008 грн.15 коп. + 4504 грн.21 коп.) х5 % : 100%), який є менший за розмір заборгованості по пені в сумі 7167 грн.44 коп., що з одного боку забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що подана АТ КБ «Приватбанк» апеляційна скарга на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 3 грудня 2018 року підлягає частковому задоволенню, відповідно рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір як при поданні позову до суду першої інстанції, так і поданні апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача.

Оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн., та за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн., розмір якого згідно вимог Закону України «Про судовий збір» визначений як мінімальний для сплати юридичною особою при зверненні до суду, то понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, навіть з урахуванням часткового задоволення позову, підлягають відшкодуванню з відповідач саме в зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 3 грудня 2018 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 липня 2016 року за тілом кредиту в сумі 6008 грн.15 коп., за нарахованими відсотками в сумі 4504 грн. 21 коп., та штраф в сумі 1025 грн. 61 коп., а всього 11537 грн. 97 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення пені.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в загальному розмірі 4405 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

О.Ф.Мазурик