Єдиний унікальний номер судової справи 490/4524/18
Номер провадження 22-ц/812/854/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

27 травня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Центральним районним судом міста Миколаєва під головуванням судді Черенкової Н.П., в приміщенні цього ж суду 08 квітня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат-Центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат-Центр» (далі - ТОВ «Скат-Центр») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та видачі трудової книжки, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 листопада 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у ТОВ «Скат-Центр» на посаду помічника начальника служби охорони 2 управління.

31 січня 2018 року відповідачем було запропоновано позивачу написати заяву про звільнення за згодою сторін, на що ОСОБА_1 не погодився.

28 березня 2018 року позивача було ознайомлено з повідомленням про скорочення працівників на підставі наказу про внесення змін до штатного розпису від 22 березня 2018 року за №178 та повідомлено про наявність у товаристві нижчих і менш оплачуваних вакантних посад охоронника та старшого охоронника. У зв`язку із невідповідністю запропонованих посад професійному рівню та рівню заробітної платні, яку позивач отримував на попередній посаді, ОСОБА_1 відмовився від зайняття вказаних вакантних посад.

Цього ж дня позивачем отримано повідомлення/попередження про майбутнє звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України 28 травня 2018 року та про можливість розірвати трудовий договір і до закінчення двомісячного терміну з часу отримання зазначеного повідомлення на підставах п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, так і за власним бажанням за ст.38 КЗпП України.

Зазначеним правом позивач не скористався, тому трудовий договір з ТОВ «Скат-Центр» був розірваний на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що на час подання позовної заяви позивачем не отримано трудової книжки з відповідними записами про трудову діяльність та не проведено остаточного розрахунку, зокрема, не виплачена компенсація за невикористані відпустки, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, остаточно просив суд стягнути на його користь з ТОВ «Скат-Центр» заборгованість по заробітній платі за період з січня 2018 року по 28 травня 2018 року, середній заробіток за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки станом на день подачі позову у розмірі 12 137 грн. 10 коп., а також компенсацію за невикористані відпустки з 2017 року по 2018 рік. Крім того просив стягнути на його користь з відповідача 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 09 липня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, у зв`язку із заявою позивача про залишення його позову без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті. Зазначав, що він не розумів правових наслідків написання такої заяви. Вважав, що при постановленні ухвали, суд не переконався у тому, чи дійсно його волевиявлення щодо написання заяви про залишення позову без розгляду було вільним та не роз`яснив наслідки вчинення такої дії, а тому не мав задовольняти заяву та залишати його позов без розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Закріплена нормами ЦПК України можливість позивача подати заяву про залишення позову без розгляду є диспозитивним правом позивача розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору.

При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви та не зобов`язаний з`ясовувати обставини, які стосуються суті справи.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 09 липня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.1).

08 квітня 2019 року позивач надав до суду заяву, в якій порушував питання про залишення його позову без розгляду (а.с.88).

Враховуючи зазначену заяву позивача, районний суд своєю ухвалою від 08 квітня 2019 року залишив позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.90).

За вищевказаних обставин у суду першої інстанції були всі правові підстави для залишення позову без розгляду згідно п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Разом з цим ч.2 ст.257 ЦПК України передбачено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Що стосується посилань позивача на те, що він не розумів повністю вимоги процесуального закону в частині наслідків залишення позовної заяви без розгляду і підписав її помилково, то таке не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Посилання позивача на те, що районний суд не переконався у тому, чи дійсно його волевиявлення щодо написання заяви про залишення позову без розгляду є вільним, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки нормами ЦПК України такого обов`язку суду не передбачено.

Окрім того, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності) в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Тому суд зобов`язаний залишити заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

Твердження позивача про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки постановив оскаржувану ухвалу після розгляду справи по суті, є помилковими.

Проведення підготовчого засідання регламентоване розділом ІІІ главою 3 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Частиною 2 ст.200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, що і було здійснено судом першої інстанції 17 грудня 2018 року.

Розділом ІІІ главою 6 ЦПК України регулюється розгляд справи по суті.

Згідно з ч.3 ст. 217 ЦПК України, з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що позивач може скористатися своїм правом на подання заяви про залишення його позову без розгляду в справі, розгляд якої проводиться в загальному позовному провадженні, саме до початку розгляду справи по суті, тобто до моменту оголошення головуючим судового засідання відкритим, чим позивач і скористався, оскільки така заява була подана до початку розгляду справи по суті.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 28 травня 2019 року