Справа № 354/563/19
Провадження № 2/354/449/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Польської М.В.,

секретаря Калинчук І.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яремче цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

в с т а н о в и в:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося в липні 2019 р. в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором від 07.08.2006р. в сумі 8123, 39грн. кредитором спадкодавця.

Позов обґрунтованим тим, що ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 8500грн. 07.08.2006 р. на платіжну картку та свої зобов`язання належним чином не виконала, а 23.10.2013 р. позичальник померла. 25.02.2014 р. банк направив претензію кредитора до нотаріальної контори та отримав інформацію від 26.03.2014 р. Вважає, що оскільки відповідач проживала з померлою мамою, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. На лист до відповідача, направленого позивачем 03.06.2018 р. остання не погасила борг.

Справу призначено судом в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач просив позов задовольнити з підстав зазначених в позові, розгляд справи проводити за відсутності представника.

Відповідач 07.08.2019 р. подала відзив на позов, в якому заперечила позовні вимоги, оскільки вона спадщину не приймала, заяву не подавала про таке до нотаріальної контори, та проживала за іншою адресою, ніж померла мама. Розгляд справи за заявою від 02.10.2019 р. просила провести за її відсутності.

29.08.2019 р. позивач подав відповідь на відзив.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини щодо пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців регулюються нормами ЦК України, зокрема ст.1281-1282.

Судом встановлено, що 07.08.2006 р. згідно заяви ОСОБА_2 отримала кредитну картку Універсальна (а.с.9), в якій зазначено що така заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг. В заяві суми кредиту зазначено не було. На спростування цього, інших доказів матеріали справи не містять.

Натомість позивачем до заяви долучено «Умови та правила надання банківських послуг» на російській мові (а.с.10-15), Тарифи банку не надано, отже позивач не надав ті документи, які були

зазначені в заяві, з яких би вбачалось ті дані, на які погоджувалась позичальник під час оформлення кредитних відносин.

Дійсно, відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач в позові доводив, що у порушення вимог закону та умов договору відповідач належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 13.03.2017 року утворилася заборгованість у сумі 8123, 39грн., згідно поданого розрахунку (а.с.5-8).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Водночас, як встановлено судом і зазначено вище, позивач не надав докази узгодження істотних умов договору яким є умови про предмет договору (сума кредиту, відсотки, строк повернення кредиту), а також умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. При цьому, зазначена процентна ставка позивачем в розрахунку, не є належним доказом узгодження такої сторонами кредитного договору, зокрема позичальником.

Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 ЦК України.

Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України).

23.10.2013 р. позичальник померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с.18).

Як слідує з постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.32) при

вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Відповідно до норм ст.1281-1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

25.02.2014р. позивач направив претензію Яремчанській міській державній нотаріальній конторі (а.с.19), в якій повідомлено, що банк дізнався про смерть позичальника (у відповіді на відзив ця дата зазначена як 23.10.2013р.), з проханням включити в спадкову масу кредиторські вимоги. Адресатом 17.03.2014 р. повідомлено банк про заведену спадкову справу на підставі претензії, однак спадкоємці про прийняття спадщини не звертались (а.с.20), а також 15.08.2018 р. направлено лист позивачем до відповідача (а.с.21).

Позовні вимоги позивача до відповідача є необґрунтованими та не доведеними перед судом, враховуючи і те, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем майна померлої позичальниці, а тому не несе відповідальність по зобов`язаннях останньої, якщо б такі зобов`язання були належним чином доведені перед судом.

Так, згідно довідки виконкому Яблуницької сільської ради від 23.07.2019 р. за №1468, 1469, заповіт померла не посвідчувала, а відповідач з нею не проживала так як зареєстрована за іншою адресою - АДРЕСА_1 (а.с.48,50). Мама відповідача проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , про що зазначає відповідач. При цьому, зазначення адреси позичальника ОСОБА_2 позивачем як с.Яблуниця без зазначення вулиці, не є належним доказом на підтвердження проживання та реєстрації дочки з матір`ю за однією і тією ж адресою. На спростування цього, доказів матеріали справи не містять, а органом місцевого самоврядування підтверджено різні адреси таких.

Дійсно, за ч.3 ст.1268 ЦК України, на яку посилається позивач, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку (6 місяців), він не заявив про відмову від неї.

Але, відповідач не проживала на час відкриття спадщини з спадкодавцем, а тому не відмовлялась від спадщини, а доводи позивача про прийняття спадщини із за відсутності заяви відповідача як дочки від неї є припущенням та не доведеним перед судом.

Аналіз норм ст. 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, і реалізувавши їх, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця права звернутися до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу

спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1281, 1282 ЦК стосовно строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Відповідач до матеріалів справи надала також і витяг з Спадкового реєстру від 02.10.2019 р. з якого вбачається, що жодних відомостей з часу заведення спадкової справи нотаріусом не вносилось, та просила суд у відзиві на позов також і звернути увагу на строки, які визначені ст.1281 ЦК України.

Як зазначено вище, такі строки є присікальними, однак суд не застосовує строки визначені даною нормою, оскільки позивач не довів перед судом обґрунтованість вимог саме до даного відповідача, яка не є спадкоємцем і не може нести обов`язки з повернення кредиту померлої мами, при цьому як і не довів позивач обґрунтованість поданого розрахунку.

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі викладеного, відповідно до ст.1281 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10 - 13, 81, 258-265, 274-279ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором від 07.08.2006 р. в сумі 8123, 39грн. кредитором спадкодавця, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Повний текст рішення виготовлено 02.10.2019 року.

Головуючий суддя: М. В. Польська