Номер провадження: 22-ц/813/2863/19
Номер справи місцевого суду: 2-26/11
Головуючий у першій інстанції Рідник І. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу правонаступників після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 вересня 2013 року у складі судді Рідник І.Ю.,

в с т а н о в и в:

У липні 2001 року ОСОБА_1 звернулася з позовом (з урахуванням уточнень) до ОСОБА_4 про поділ придбаного у шлюбі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 ; виділення їй в натурі 49/100 часток спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами; відповідачу ОСОБА_4 - 51/100 часток цього будинку з господарськими будівлями і спорудами; виділення у користування присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею по 769 кв.м.; стягнення з відповідача на її користь різницю вартості будівельно-ремонтних робіт в розмірі 165 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 вересня 2013 року уточнений позов задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі у власність частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, яка становить 49/100 частки, загальною вартістю 19169,50 грн. (в цінах 2002 року), та складається з: частини житлового будинку, зазначеної в схематичному плані під літ. «А», а саме: приміщення №1-4 житлова, площею 9,1 кв.м., вартістю 2868 грн.; приміщення №1-3 житлова, площею 10,7 кв.м., вартістю 3372 грн.; надвірних будівель і споруд: літ. «З.» - гараж, вартістю 5315 грн.; літ. «Е» - літня кухня, вартістю 5589 грн.; літ. «е» - веранда, вартістю 770 грн.; ІІ 1/2 брукування, вартістю 211,50 грн.; №1 - ворота, вартістю 1044 грн., що знаходиться в АДРЕСА_2 Комінтернівське Комінтернівського району Одеської області по АДРЕСА_1 .; стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 391,50 грн. за збільшення реальної частки у виділеному майні; зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 реконструювати існуючу систему опалення на 2 самостійні та провести будівельно-ремонтні роботи по переобладнанню будинку у дві самостійні ізольовані квартири відповідно до пропозицій експерта, визначених у висновку для варіанта №2; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 165,00 грн. за різницю вартості будівельно-ремонтних робіт; виділено ОСОБА_1 у користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 769 кв.м., згідно графічному додатку варіанта №2 експертизи №98/2002 від 16.02.2002, співвласнику з долею 49/100 часток у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами; в решті вимог відмовлено; стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 107,50 грн.

ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просив змінити рішення суду, залишившижитловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , у власності ОСОБА_4 , право спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на житловий будинок припинити, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості її частки у спільному майні в розмірі 77280,50 грн. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неправомірно застосував норми ЦК України 2003 року і не застосував ст. 29 КпШС. Питання технічної можливості поділу домоволодіння не вирішено експертом в ході проведення експертизи, що перешкоджає поділу домоволодіння в натурі. На момент ухвалення рішення у позивача немає неповнолітніх дітей та є житло, де позивач постійно проживає. Суд не врахував, що вартість спільного домоволодіння згідно зі звітом про незалежну оцінку майна на 22.08.2013 становить 154561 грн., зазначивши у рішенні вартість спільного домоволодіння в цінах 2002 року в розмірі 39122 грн., відповідно до висновку експерту №98/2002 від 16.02.2002. Суд, замість ухвалення рішення про поділ спільного майна, ухвалив рішення про виділ частки позивача у спільному майні. Судом відмовлено у задоволенні позову в частині поділу спільного майна і передачі у власність відповідача відповідної частки у спільному майні, але стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за збільшення реальної частки у виділеному майні в розмірі 391,50 грн., тобто тієї частки майна, в отримані якого судом відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.05.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 вересня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 12.05.2014 скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.06.2018 залучено до участі у справі в якості правонаступників відповідача ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлена про час та місце розгляду справи, представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника учасників справи, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що подружжя ОСОБА_6 у 1988 році за домашньою угодою купили житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2009 року, яке набрало законної сили, визнано вказану угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, укладену у 1988 році між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , дійсною, та визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на зазначений житловий будинок (а.с. 66 67).

В 2004 році шлюб між сторонами на підставі рішення суду від 28 липня 1999 року розірвано.

Спір у справі виник з приводу розподілу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , що був придбаний за час шлюбу, а також визначення порядку користування присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч.1ст.28, ч.1ст.29 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливе без шкоди для його господарського призначення, про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладанням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частки грішми.

Всупереч зазначеним принципам поділу майна, задовольняючи позов, суд виділив ОСОБА_1 частину будинку, залишив невирішеною долю іншої частини майна, але стягнув з ОСОБА_4 грошову компенсацію на користь ОСОБА_1 , чим порушив право власності на будинок останнього. Крім того, всупереч вимогам ст.372 ЦК України не вирішив питання долі спільної сумісної власності, що також є ознакою невиконуваності рішення суду.

Справу вирішено в 2013 році, в основу рішення суду про поділ будинку покладений висновок експертизи від 16 лютого 2002 року, а тому всупереч вимогам про обов`язок встановити реальну вартість майна на час поділу, судом неповно встановлені обставини справи, висновки не є актуальними, та не відображають фактичний стан будинку, його реальну вартість на час розподілу. Крім того, з висновку видно, що правовстановлювальні документи на час дослідження на будинок представлені не були, будинок незавершений будівництвом та не зданий до експлуатації, тому доводи апеляційної скарги слід вважати обґрунтованими.

Зважаючи на такі обставини, рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, тому підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті справи.

Не заперечувалося сторонами, що будинок був придбаний під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, таке підтверджено рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.04.2009, яким визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на будинок.

На час перегляду справи апеляційним судом ОСОБА_4 помер, його правонаступниками є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відтак склад співвласників будинку змінився та збільшився, що свідчить про унеможливлення здійснення поділу будинку, виходячи з варіантів поділу його як власності подружжя та двох співвласників.

Крім того, між співвласниками правонаступниками ОСОБА_9 існує спір, що виключає можливість об`єднання їх частки для вирішення питання виділу лише частки ОСОБА_10 в натурі, без врахування їх інтересів.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, від проведення експертизи представник відповідача відмовився, наявні у справі висновки унеможливлюють поділ будинку через те, що відображають стан речей на 2002 рік, а висновок спеціаліста від20.12.2013 ФОП ОСОБА_11 містить висновок про неможливість поділу будинку з технічних причин.

Призначена апеляційним судом 04.11.2014 повторна експертиза залишилася без виконання (а.с.2,3т.2).

Відповідно до ч.1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи такі обставини, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, що не позбавляє її права повторного звернення до суду до відповідачів з врахуванням фактичних обставин, які є підставою для поділу спільного майна.

Вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою є похідними від вимог про поділ будинку, тому також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу правонаступників після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 вересня 2013 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, виділ частки з майна у вигляді частини будинку АДРЕСА_1 , визначення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: