ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року

м. Харків

справа № 641/4707/18

провадження № 22-ц/818/1345/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

представник відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та відшкодування додаткових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року в складі судді Чайки І.В.,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , який в подальшому уточнила та просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів у сумі 1559,00 грн., що дорівнює прожитковому мінімуму для дитини до 6 років з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; зобов`язати ОСОБА_3 відшкодувати на користь позивачки розмір додаткових витрат, що становлять 19 427,29 грн. у повному обсязі; встановити розмір постійних додаткових витрат на утримання малолітньої доньки у розмірі 8000 грн., які повинні фінансуватися батьком наперед за кожен наступний місяць та зобов`язати відповідача відшкодувати понесені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.07.2016 року з відповідача зобов`язано стягувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2016 року до повноліття дитини. Посилаючись на зміни у діючому законодавстві, згідно яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що з 01.07.2016 року становить 1559,00 грн. на дитину до 6 років, позивач просила змінити розмір аліментів на тверду грошову суму. Крім того, позивач вказує, що дитина дорослішає та разом із цим зростають, як потреби дитини так і витрати на неї. Також вказує, що відповідач агресивно поводиться з ОСОБА_1 та її родичами, постійно провокує бійки під час побачень з дитиною, та донька, після зустрічей із батьком поводиться неадекватно, замикається у собі, у зв`язку з чим позивач неодноразово зверталася за консультаціями до психолога та понесла певні витрати. Також позивач несе додаткові витрати на оплату дитячого садочку, на одяг дитині, продукти харчування, лікарські засоби, процедури та послуги лабораторної діагностики дитини, які у загальному розмірі станом на 12.07.2018 року становлять 19 427,29 грн. Крім цього, на думку позивача, відповідач повинен фінансувати додаткові витрати позивача наперед на кожен наступний місяць у постійній грошовій сумі у розмірі 8000,00 грн. щомісяця.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви, з урахуванням уточнень та просив задовольнити її у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на його користь понесені витрати, пов`язані з оплатою послуг адвоката.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що існує рішення щодо стягнення аліментів з відповідача та посилання позивача щодо внесення змін до законодавства в частині зміни розміру аліментів не є підставою для перегляду вже існуючого рішення про стягнення з відповідача аліментів. Крім того, представник вважає, що згідно чинного законодавства, обов`язок утримання дитини покладений на обох батьків, а отже враховуючи, що мінімальний розмір аліментів на дитину до 6 років становить 1559,00 грн. обов`язком відповідача є сплата аліментів 779,50 грн., тоді як фактично відповідач сплачує у більшому розмірі. Також представник зазначає, що позивачем не доведені вимоги про стягнення додаткових витрат.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов`язані з оплатою юридичних послуг у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовну заяву про збільшення розміру аліментів та відшкодування додаткових витрат у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки малолітня ОСОБА_5 знаходиться на вихованні та утриманні позивача, яка слідкує та підтримує в належному виді побутові умови, витрачає кошти на ремонт техніки та інших речей у квартирі, та потреба в коштах для розвитку дитини на даний час зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.

Вказує, що на даний час матеріальний стан позивача значно погіршився, а відповідач за своїм станом здоров`я може працювати та отримувати заробітну плату.

Зазначила також, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідач добровільно найняв платного адвоката, якому сплатив гонорар у розмірі 5000, 00 грн., та ще повідомив суд, що має намір надалі здійснити оплату послуг адвоката у розмірі 15 000,00 грн.

Крім того, у відповідача була накопичена заборгованість по аліментам протягом 9 місяців, про що є підтвердження у матеріалах справи, тобто з 01.07.2016 року по 01.03.2017 року виплати по аліментам не здійснювалися взагалі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що він витрачає на свою доньку власні кошти додатково до тих аліментів, які він регулярно сплачує через бухгалтерію установи, де він працює, що підтверджується фіскальними чеками на суму 5375,61 грн. Також зазначає, що на даний час матеріальне становище чи стан здоров`я ні його ні дитини не змінилися, він має непрацездатних батьків-пенсіонерів, які страждають на різні хвороби, у власності ОСОБА_3 майно та майнові права відсутні. Крім того, його заробітна плата становить на місяць у середньому 5202,14 грн. за 2018 рік, у зв`язку з цим він не має можливості сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1559,00 грн. Відповідач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи у розмірі 24 200,00 грн.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.07.2016 року, з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 01.07.2016 року та до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дане рішення набрало законної сили та відповідно до нього був виданий виконавчий лист.

Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них.

Аналогічне роз`яснення міститься у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

З аналізу змісту статті 192 СК і наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

При цьому, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 послалася на те, що оскільки відповідач отримує заробітну плату та має можливість сплачувати адвокату грошову винагороду у розмірі 5000 гривень, сплата аліментів у розмірі 1559,00 гривень не обмежить його життя.

Крім того, вказує, що у зв`язку зі змінами у діючому законодавстві, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що з 01.07.2016 року становить 1559,00 грн. на дитину до 6 років.

Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до довідки про доходи від 15 березня 2018 року, виданої директором Інституту радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України Мележиком П. М. та головним бухгалтером Грицаєнко О.Є. - ОСОБА_3 працює в Інституті радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України на посаді молодшого наукового співробітника, загальна сума його доходу за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року без урахування аліментів становить - 49 862 грн.

Доказів того, що матеріальне положення ОСОБА_3 значно змінилося та покращилося до суду надано не було, з матеріалів справи вбачається, що останній продовжує працювати на тому ж підприємстві та на тій же посаді.

Що стосується посилання позивача на необхідність збільшення розміру аліментів у зв`язку зі змінами у законодавстві щодо визначення мінімального розміру аліментів, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що такі зміни не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення про стягнення аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

З огляду на викладене, колегія суддів виходить з того, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Саме такої позиції дотримувався Верховний Суд України у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснював, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Колегія суддів вважає, що збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів у зв`язку зі змінами у законодавстві щодо визначення мінімального розміру аліментів.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_1 необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові витрати. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

З матеріалів справи вбачається, що докази необхідності надання дитині консультації психолога та доказів сплати таких послуг саме позивачем під час надання допомоги саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні.

Крім того, необхідність оплати дитячого садочка, який відвідує ОСОБА_5 , оплати витрат на одяг, продукти харчування та лікарські засоби, відповідно до статті 185 СК України є обов`язковими, необхідними для утримання дитини, та не належать до додаткових витрат.

Вищезазначені обставини свідчать як про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.07.2016 року так і про відшкодування додаткових витрат, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат пов`язаних з оплатою юридичних послуг.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Посилання апелянта на відсутність підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідачем надано до суду копію договору про надання правових послуг від 21.09.2018 року та витяг з нього (а.с.72-73); ордер серії ХВ № 000,130 від 05.10.2018 року (а.с.75); копію свідоцтва на право здійснення адвокатської діяльності № 632 від 29.07.2018 року (а.с.76); копію прибуткового касового ордера №22/09-18 від 22.09.2018 року про сплату 5000 грн. (а.с.77); клопотання про долучення доказів витрат відповідача на професійну правничу допомогу, включаючи акт передання-приймання фактично наданих правових послуг від 29.10.2018, розрахунок калькуляцію до нього за вересень-жовтень 2018 року.

Матеріали справи свідчать, що ці дії фактично вчинені представником відповідача адвокатом він приймав участь в судових засіданнях, складено відповідні процесуальні документи та вчинено інші дії.

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Крім того, до суду апеляційної інстанції відповідачем подано клопотання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 24 200 грн. на професійну правничу допомогу, які понесені при розгляді справи в Харківському апеляційному суді.

В обґрунтування заявленого клопотання надано акт передання-приймання фактично наданих правових послуг за договором про надання правових послуг від 15.03.2019 року, а також додаткову угоду від 24.03.2019 року до договору про надання правових послуг від 21.09.2018 року та копії квитанції до прибуткового касового ордера від 24.03.2019 року на суму 3000 грн № 30.04.2019 року на суму 2000 грн..

Обговоривши доводи клопотання, судова колегія вважає, що клопотання про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, одними з визначальних обставин при визначені гонорару є складність справи та витрачений адвокатом час.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 24.03.2019 року ОСОБА_3 за надану правничу допомогу було сплачено 3000 грн., та згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 30.04.2019 року ОСОБА_3 було сплачено 2000 грн.

Обсяг цих робіт виконано адвокатом, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на корить відповдача ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн., відповідно до наданих відповідачем квитанцій.

На підставі наведеного та керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 травня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко