Справа № 319/67/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю: секретаря Олійник С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Павленко ОСОБА_3 , Марченка С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10004/0149 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», третьої особи без самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про повернення безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10004/0149 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», третьої особи без самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання банківського договору недійсним, приведення сторін в первісний стан та стягнення грошових коштів. Одночасно позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову (а.с.2-10 т.1).

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 січня 2018 року заяву позивача про забезпечення позову було задоволено частково забезпечено позов позивача ОСОБА_1 та накладено арешт на грошові кошти відповідача ОСОБА_4 , які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 в публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» на підставі договору № 174522704 від 29 липня 2016 року (а.с.85-86 т.1).

Відповідно до ухвали цього ж суду від 22 лютого 2018 року на підставі ч.1 ст.27,п.1.ч.1 ст.31, ч.9 ст.187 ЦПК України та ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10004/0149 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», третьої особи без самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання банківського договору недійсним, приведення сторін в первісний стан та стягнення грошових коштів передано на розгляд Краснолиманського міського суду Донецької області (а.с.111 т.1).

13 серпня 2018 року суддею Краснолиманського міського суду Донецької області позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у вказаній цивільній справі(а.с.171-173 т.1).

Розпорядженням керівника апарату Краснолиманського міського суду Донецької області від 7 листопада 2018 року на підставі и.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи і вона надійшла в провадження судді Саржевської І.В.(а.с.227а,227бт.1).

5 березня 2019 року позивач уточнила свої позовну вимоги, звернувшись до суду з позовною заявою ОСОБА_4 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10004/0149 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», третьої особи без самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про повернення їй на підставі ст.1212 ЦК України відповідачкою ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 160000 грн., як безпідставно набутих. Від вимог про визнання банківського договору недійсним відмовилася (а.с.71-75 т.2).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала наступним.

27 вересня 2012 року між позивачкою та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 0912 з депозитним рахунком № НОМЕР_2 , на якому вона розмістила свої власні кошти в сумі 801000 грн.

З 2010 року син позивачки ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах та мешкали по АДРЕСА_1 А з 30 серпня 2014 року, у зв`язку з початком антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, та до березня місяця 2017 року проживали однією сім`єю з позивачкою по АДРЕСА_2 . В цей же період 16 липня 2016 року Краснолиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

У зв`язку з відкликанням Національним банком України ліцензії у ПАТ «Дельта Банк» та виникненням загрози втрати більшої частини заощаджень, які були розміщені позивачкою ОСОБА_1 у вказаному банку, на сімейній нараді, яка відбулася в січня місяці 2015 року, у тому числі і за участю відповідачки ОСОБА_4 , та можливості отримання позивачкою відшкодування зазначених коштів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, було прийнято рішення про поділ зазначеного вкладу та розміщення його меншими сумами на рахунках, відкритих членами родини.

З цією метою відповідачка ОСОБА_4 та син позивачки ОСОБА_5 19 січня 2015 року уклали договори банківського вкладу та відкрили відповідні рахунки, на які з рахунків позивачки та її чоловіка ОСОБА_6 , було відповідно перераховано по 150 000 грн. До вказаного моменту відповідачка ОСОБА_4 та син позивачки ОСОБА_5 не мали заощаджень.

Позивач наполягає на тому, що вказана операція була проведена лише з єдиною метою можливості повернення вказаних коштів їх власнику позивачці ОСОБА_1 , інших підстав і мотивів не було, про що і домовилися усі члени сім`ї, у тому числі і відповідачка ОСОБА_4 До того ж, на початку січня місяця 2015 року тяжко захворів син позивачки ОСОБА_5 , який потребує постійного дуже дорого лікування. Тому позивачка змушена була передати кошти на зберігання відповідачці задля забезпечення можливості лікування сина.

У березні місяці 2017 року шлюбні відносини між сином позивачки ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_4 були припинені, у зв`язку з чим позивачка просила відповідачку повернути вказані кошти добровільно. Але відповідачка відмовилася це зробити. Тому просила суд повернути їй безпідставно набуті ОСОБА_4 кошти з урахуванням відсотків, нарахованих банком, всього в сумі 160000 грн., шляхом їх стягнення з відповідачки.

В судове засідання з`явилася позивачка ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_6 .

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`являлася неодноразово, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановлений законодавством спосіб (а.с.98, 100, 109, 110, 119, 127, 128, 133, 134, 146 147 т.2).

Відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України», та третя особа ПАТ «Дельта Банк» належним чином повідомлені про час розгляду справи, їх представники в судове засідання не з`явилися (а.с. 132т.2). Від представника відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечення про заочний її розгляд (а.с. 103 т.2).

Тому на суд відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України розглядає справу за участю позивачки ОСОБА_1 , свідків за відсутності відповідачки ОСОБА_4 , представника відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» та представника третьої особи ПАТ «Дельта Банк».

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити. Та додала, що жодної невідплатної угоди, у тому числі і договору дарування, з відповідачкою ОСОБА_4 не укладала. Власні кошти в сумі 150000 грн. відповідачці передавала лише з метою їх фактичного збереження та подальшого використання на лікування хворого сина.

Відзиви на змінені позовні вимоги від відповідачки ОСОБА_4 , відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» та третьої особи ПАТ «Дельта Банк» не надходили.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що з 11 червня 1983 року перебуває у шлюбі з позивачкою. Від сумісного життя вони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 2010 року перебував у фактичних шлюбних відносинах, а 16.07.2016 року зареєстрував такий з відповідачкою ОСОБА_4 . Як свідок так і його дружина ОСОБА_1 в 2012 році уклали з ПАТ «Дельта Банк» договори на вклади, де і зберігали власні кошти. У позивачки був вклад на суму 801 000 грн. У зв`язку з відкликанням ліцензії НБУ у ПАТ «Дельта Банк» перед сім`єю постало питання можливості збереження коштів позивачки, які були вкрай необхідні для лікування їхнього сина. Тому на початку січня місяця 2015 року він, позивачка ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_4 , яка в той час носила прізвище « ОСОБА_7 », та їх син ОСОБА_5 вирішили, що відповідачка терміново відкриває банківський рахунок і позивачка перераховує на нього частину власних коштів в сумі 150000 грн. з метою отримання від ФГВФО відшкодування в такому розмірі, тобто задля збереження цих коштів. Таку ж операцію з власники коштами та також з метою їх збереження виконав і він, передавши власні кошти в сумі 150 000 грн. сину ОСОБА_5 Для цього всі вони вчотирьох 19.01.2015 року приїхали до установи банку, де все і оформили належним чином. Ні його син ОСОБА_5 , ні відповідачка ОСОБА_4 власних коштів для укладення договору та відкриття відповідного рахунку на той час не мали. Жодного безвідплатного договору, у тому числі і договору дарування, між позивачкою та відповідачкою не укладалося. Наполягає на тому, що він та позивачка домовилися з їх сином та відповідачкою про перерахунок на їх рахунки коштів в сумі 150 000 грн. кожному фактично лише задля збереження вкладів його та позивачки, проти чого не заперечували ні їх син ні відповідачка.

Аналогічні пояснення суду дала і позивачка ОСОБА_1 , допитана на підставі ст. 234 ЦПК України в якості свідка.

Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Суд, на підстав ст. 89 ЦПК України, оцінює доказі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи по суті судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_4 не надано жодного доказу на підтвердження своїх заяв про невизнання позову.

В той же час на підставі доказів, наданих позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Державний ощадний банк України», третьою особою АТ «Дельта Банк», суд встановив наступне.

Між позивачкою ОСОБА_1 та третьою особою АТ «Дельта Банк» 27.09.2012 року укладено договір банківського вкладу № 001-04568-270912 з відкриттям рахунку № НОМЕР_2 , на якому позивачка розмітила свій вклад на суму 801000 грн., та з якого 19.01.2015 року на рахунок № НОМЕР_3 відповідачки ОСОБА_4 було перераховано 150000 грн. (а.с.19 -22,60-62,235-237,243-249 т.1, а.с.10-12 т.2).

В цей же день аналогічний договір №002-04568-270912 з відкриттям рахунку № НОМЕР_4 було укладено між АТ «Дельта Банк» та чоловіком позивачки ОСОБА_6 , на якому останній також розмістив кошти, та з якого 19.01.2015 року на рахунок № НОМЕР_5 ОСОБА_5 було перераховано 150000 грн. (а.с.23-26 т.1).

19.01.2015 року ОСОБА_5 відкрив рахунок № НОМЕР_5 на підставі укладеного в цей же день між ним та АТ «Дельта Банк» договору банківського вкладу № 004-04534-190115 та додаткову угоду №1, на який свідком ОСОБА_6 19.01.2015 року з власного рахунку № НОМЕР_4 було перераховано 150000 грн.(а.с.28-30,33-34 т.1).

19.01.2015 року відповідачка ОСОБА_8 відкрила рахунок № НОМЕР_3 на підставі укладеного в цей же день між нею та АТ «Дельта Банк» договору банківського вкладу № 003-04534-190115 та додаткову угоду №1, на який позивачкою ОСОБА_1 19.01.2015 року з власного рахунку № НОМЕР_2 було перераховано 150000 грн.(а.с.35-36,233-234 т.1, а.с.14 т.2).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_6 16.07.2016 року Краснолиманським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 з присвоєнням дружині прізвища « ОСОБА_10 » (а.с.41 т.1).

Актом комісії на чолі старости Ямпільського старостиньского округу Рибалко Ю.В. від 29.11.2017 року підтверджено, що ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_4 з 2010 року по березень 2017 року проживали однією сім`єю та вели сумісне господарство. З 30.08.2014 року по березень місяць 2017 року проживали по АДРЕСА_2 (а.с.40 т.1).

Довідками керуючого ТВБВ № 10004/0149 за № 698,699,700 від 29.12.2017 року засвідчено, що 08.10.2015 року ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , та 15.10.2015 року позивачці ОСОБА_1 було виплачено перекази від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб України як компенсація вкладів у збанкрутілому КБ «Дельта»(а.с.42-44 т.1).

Відповідно до копії особистого рахунку відповідачки ОСОБА_9 і заяви про переказ коштів, копії договору банківського вкладу № 161336404 від 15.10.2015 року, саме 15.10.2015 року їй також було виплачено відділенням «Ощадбанку» переказ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб України як компенсація вкладу з нарахованими процентами в розмірі 161408,13 грн., на які вона відкрила депозитний рахунок у відділенні ПАТ«Ощадбанку України», після закриття якого 29.07.2016 року уклала новий договір банківського вкладу № 174522704 на депозитний рахунок якого за № НОМЕР_1 переказала вказані кошти в сумі 160000 грн., де вони і зберігаються по теперішній час(а.с.15,37-40,42-45 т.2).

Згідно довідок приватного підприємства «СЕМ» від 07.12.2017 року відповідачка ОСОБА_8 працювала на вказаному підприємстві з 11.04.2011 року по 14.11.2014 року і за вказаний період мала сукупний дохід 51551,29 грн. Трудового стажу до прийому на приватне підприємство «СЕМ» не мала (а.с.45-47 т.1).

Довідка клініки репродуктивної медицини доктора Айзятулової від 05.11.2016 року, 25.11.2017 року та висновок центру магнітно-резонансної томографії від 12.07.2016 року свідчать про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , с 2015 року страждає на тяжке захворювання та з 03.05.2018 року згідно довідки МСЕК АВ № 0913998 від 17.05.2018 року його визнано інвалідом 2 групи(а.с.49-50 т.1, а.с.76-78 т.2).

Відповідно до копії постанови Правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»(а.с.249 т.1, а.с.16 т.2).

Також на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015 року розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк»(а.с.1,17 т.2).

Тобто наведені докази свідчать про те, що в результаті банкрутства ПАТ «Дельта Банк» позивачка ОСОБА_1 дійсно розділила власний вклад в розмірі 801000 грн., розміщений у вказаному банку за договором банківського вкладу № 001-04568-270912, 150000 грн. з якого було перераховано на депозитний рахунок № НОМЕР_3 відповідачки ОСОБА_4 Аналогічну операцію з власним вкладом провів і її чоловік свідок ОСОБА_6 , який також 150000 грн. перерахував на депозитний рахунок сина ОСОБА_5

Жодних доказів тому, що позивачка подарувала вказані кошти відповідачці, або укладала з відповідачкою інші невідплатні угоди, сторони суду не надали.

Тому суд приходить до висновку про те, що кошти в сумі 150000 грн. позивачка ОСОБА_1 передала відповідачці ОСОБА_4 лише з метою їх фактичного збереження та подальшого використання на лікування хворого сина.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У розумінні Європейського суду з прав людини термін «майно» має автономне тлумачення. До поняття «майно» ЄСПЛ відносить:

?банківські внески («Гайдук та інші проти України» (Остаточна ухвала щодо прийнятності заяв № 45526/99 […], поданих ОСОБА_11 та іншими проти України від 2 липня 2002 р.).

Принцип, визначений в Протоколі № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом .

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Але, в порушення цих норм, позивачка ОСОБА_1 позбавлена права користуватися своїм майном. В даному випадку її майном є грошові кошти.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності викладено у ст. 317 ЦК України, якою встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Усі суб`єкти права власності, у тому числі і фізичні особи, є рівними перед законом.

Здійснення права власності згідно ст.319 ЦК Укрїни полягає у володінні, користуєванні, розпорядженні власником своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності відповідно до ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

А статею 386 ЦК України встановлено загальні засади захисту права власності, відповідно до яких держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Спеціальні засади захисту права власності іншими нормами права, у тому числі і ст. 1212 ЦК України.

Згідно ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно, або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом пред`явлення позову до особи, яка володіє цим майном, з використанням правового механізму, встановлено ст.1212 ЦК України.

Так Велика Палата Верховного с уду в постанові від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15-ц зробила висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

А тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 набула і зберегла на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на підставі договору банківського вкладу № 174522704 з ПАТ «Державний ощадний банк України» від 29.07.2016 року, кошти позивача ОСОБА_1 , в сумі 150000 грн. за відсутності будь-якої правової підстави для набуття або збереження таких.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачці, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Разом з тим, відсутність правової підстави набуття відповідачкою ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 150000 грн., які належать на праві власності позивачці ОСОБА_1 , позбавляє останню права вимагати від відповідачки повернення окрім набутих коштів в сумі 150000 грн. ще і процентів в сумі 10000 грн., нарахованих банком, бо збагачення відповідачки на суму 150000 грн. відбулося поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, змістом яких і передбачається нарахування таких процентів чи інших компенсацій і дивідендів.

У зв`язку з цим суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10004/0149 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», третьої особи без самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про повернення безпідставно набутого майна такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 150000 грн.

Керуючись ст. 316,317,319,321,328,386,1212 ЦК України, ст.ст. 4, 12-13, 76-84, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10004/0149 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», третьої особи без самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про повернення безпідставно набутого майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася у м. Сніжне, Донецької області, РНОКПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилася в м. Донецьк, РНОКПП НОМЕР_8 , в рахунок повернення безпідставно набутого майна 150000(сто п`ятдесят тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Донецький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 30.09.2019.

Суддя