Справа № 153/1214/17
Провадження № 22-ц/801/1080/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 рокуСправа № 153/1214/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Каландей Марія Мойсеївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2019 року, постановлене в складі судді Дзерина М.М., в залі суду,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2014 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради № 512 від 22 грудня 2006 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на виконання будівельних робіт за АДРЕСА_1 по будівництву гаража по АДРЕСА_2 .

Позивачем зазначено, що за час шлюбу за спільні сімейні кошти та спільною працею, маючи на руках дозвіл на будівництво вони побудували гараж розміром 7х9 м. із мансардою по АДРЕСА_2 . Будівництво тривало з 2006 по 2007 рік. Гараж побудований із блоків, зсередини і ззовні поштукатурений, вкритий шифером, із встановленими вікнами та дверима, із проведеним електропостачанням, повністю придатний до експлуатації. На день звернення до суду, гараж повністю експлуатується лише одним відповідачем за його функціональним призначенням, однак останній на її думку навмисно не приймає гараж у встановлений законом спосіб до експлуатації і не бажає оформляти на себе право власності, з тією метою, щоб позивач не змогла реалізувати своє право на отримання у власність Ѕ частини набутого за час шлюбу спірного гаража.

Крім того, в позові зазначено, що в період шлюбу і за спільні кошти було придбано транспортний засіб марки DODGE Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобільний причіп та мопед, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згоди про добровільний поділ спірного майна між ними не досягнуто, і до того ж відповідач відчужив спірний автомобіль своєму батькові, тому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд визнати за ОСОБА_1 :

-право власності на Ѕ частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва - спірного гаража, як співзабудовник;

-право власності на Ѕ частину причепа та мопеда Вайпер, 2008 року випуску;

-визнати недійсною угоду про продаж автомобіля DODGE Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , який здійснено на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_2 від 18 червня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію ринкової вартості спірного автомобіля DODGE Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі Ѕ частини, яка буде визначена відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи.

У січні 2018 ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права на Ѕ частку спільно нажитого майна подружжя.

Позовні вимоги мотивував тим, що під час подружнього життя з ОСОБА_1 вони проживали в квартирі, що належить її матері та розташована по АДРЕСА_3 і за час спільного проживання, зі згоди власника, вони відремонтували квартиру шляхом проведення електро-водного опалення з підігрівом підлоги, під`єднання трифазного електропостачання, ремонтні роботи з переплануванням ванної кімнати, кухні, двох кімнат і коридору. Всього на ремонтні послуги було витрачено приблизно 30 тис. грн., а на матеріали 100 тис. грн. У 2005 році вони придбали в магазині «Гуси-Лебеді» в м. Могилів-Подільському духову шафу «Gorenie» на суму 49 тис. грн., холодильник двохкамерний на суму 50 тис. грн., кухонні меблі та кімнатну стінку зі спальнею на суму 100 тис. грн.. У 2005 році придбали комп`ютер за 7 тис. грн., у 2007 році придбали за 400 доларів США ліжко та кутові меблі, які виготовлені під замовлення за збільшеними стандартами у майстра із с.Цекинівка, Ямпільського району, Вінницької області.

Зазначив, що у 2010 році в квартирі був вистелений провоскований ламінат німецького виробництва, здійснено опускання стель, прокладено в квартирі незалежного від будинку енерго та водопостачання. Крім цього, ним було придбано для ОСОБА_1 норкову шубу за 3000 дол. США. Всі вищеперераховані речі та поліпшення нерухомого майна відповідають ознакам визначеним в ст.ст.60-63 СК України, а отже є його з ОСОБА_1 спільною сумісною власністю.

Щодо автомобіля DODGE Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , то він був придбаний за кошти, позичені у його сестри, які на даний час не виплачені.

У зв`язку з цим, просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину спільно нажитого у шлюбі з ОСОБА_1 майна, а саме духової шафи «Gorenie», холодильника двохкамерного, кухонних меблів і кімнатної стінки зі спальнею, комп`ютера, ліжка та кутових меблів, а також відшкодувати Ѕ всіх витрат понесених на ремонт квартири в якій спільно проживали під час подружнього життя, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право як співзабудовника на Ѕ частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва гаража, що розташований по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 .

Визнано недійсною угоду про продаж автомобіля DODGE Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , 1953 року народження, який здійснено на підстав довідки-рахунку серії НОМЕР_3 № 223378 від 18 червня 2015 року.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 гривні 40 копійок судових витрат.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 352 гривні 40 копійок

У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на Ѕ частку спільно нажитого майна подружжя відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; він не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача, за таких обставин позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна, а тому суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки і визнання за нею права на 1/2 частину збудованого в шлюбі з ОСОБА_2 , але не прийнятого в експлуатацію гаража, що розташований по АДРЕСА_2 , загальною площею 81.4 кв.м.

Автомобіль марки DODGE Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 був набутий сторонами в період шлюбу, він вважається спільною сумісною власністю подружжя, а тому відповідачем в порушення закону було відчужено автомобіль без згоди одного із подружжя. За таких обставин угода про продаж автомобіля DODGE Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 була укладена з порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою для її визнання недійсною.

При цьому суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем Ѕ права власності на легковий причіп та мопед «Вайпер», 2008 року випуску з огляду на недоведеність вказаних вимог.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права на Ѕ частку спільно нажитого майна подружжя, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки доказів на підтвердження вартості спільного майна та його придбання сторонами, відповідачем не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 Ѕ ринкової вартості спірного автомобіля DODGE Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути на її користь із ОСОБА_2 грошову компенсацію Ѕ ринкової вартості спірного автомобіля DODGE Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 , що складає 151 504,12 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не чітко сформульовані вимоги щодо розподілу спірного автомобіля, оскільки позивачем були заявлені конкретні вимоги про стягнення коштів із аналогічного спірного автомобіля DODGE Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно висновку експерта складає 151 504,12 грн.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник Хмелюка О ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Відповідно до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції оскаржено лише в частині вирішення позовних вимог про поділ автомобіля марки DODGE Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме щодо відмови у стягненні на її користь із відповідача ОСОБА_2 грошової компенсації Ѕ частини ринкової вартості спірного автомобіля.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 01 травня 1998 року виконавчим комітетом Северинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області розірвано рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2014 року (а.с.8).

Також, судом встановлено, що 25 вересня 2012 року здійснено первинну реєстрацію транспортного засобу DODGE Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 за ОСОБА_2 (а.с.67).

19 червня 2015 року була здійснена вторинна реєстрація автомобіля DODGE Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.65-66).

Із довідки-рахунку серії ААЕ № 22378 від 18 червня 2015 року вбачається, що автомобіль DODGE Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 було продано за суму 49 500 грн. (а.с.69).

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року призначено у справі авто-товарознавчу експертизу та на вирішення експерту поставлено наступне питання: «Яка ринкова вартість автомобіля DODGE Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 ». Проведення експертизи доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України.

22 травня 2018 року судовий експерт Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України надав повідомлення про неможливість проведення експертизи.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2018 року повторно задоволено клопотання ОСОБА_1 та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу.

Згідно із висновком експерта № 382 від 06 грудня 2018 року середня ринкова вартість аналогічного КТЗ DODGE Sprinter, 2006 року випуску, з об`ємом двигуна 2685, тип кузова вантажопасажирський, складає 303 008 грн. 24 коп. (а.с.189-197).

Разом з тим, як слідує з вищевказаного висновку при проведенні експертизи не були дотримані вимоги Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 р. № 66.

Зокрема, з дослідницької частини висновку експерта № 382 від 06 грудня 2018 року слідує, що експертом при встановленні середньої ринкової вартості аналогічного КТЗ DODGE Sprinter, 2006 року випуску, не враховано відповідно до вимог п.6 ОСОБА_4 тип двигуна (бензиновий, дизельний тощо).

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що інформація вказана у висновку експерта № 382 не дає можливості виділити комплекс ознак, необхідний для вирішення питання в категоричній формі, тому ці ознаки достатні лише для ймовірного висновку.

Доводи апеляційної скарги про те, що не зазначення у висновку експерта типу двигуна автомобіля не спростовує правильності цього висновку, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний висновок проведено з порушенням вимог Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 р. № 66.

Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до положень статті 76, частини першої статті 77 та частини другої статті 78 та статті 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справ.

Звертається увага на те, що висновок експерта не є категоричним, а містить лише припущення, що середня ринкова вартість аналогічного КТЗ DODGE Sprinter, 2006 року випуску, з об`ємом двигуна 2685, тип кузова вантажопасажирський, складає 303 008 грн. 24 коп..

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У справі, яка переглядається, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована.

Факт поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя, зокрема, на придбаний в період шлюбу транспортний засіб DODGE Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 », ОСОБА_2 не спростовано. За таких обставин висновок суду першої інстанції про визнання недійсною угоди про продаж автомобіля DODGE Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , 1953 року народження, який здійснено на підстав довідки-рахунку серії НОМЕР_3 223378 від 18 червня 2015 року є правильним.

В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 компенсації половини вартості транспортного засобу слід врахувати наступне.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Звертається увага і на те, що в даному випадку визнання недійсною угоди про відчуження транспортного засобу виключає можливість стягнення компенсації половини його вартості.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У даному випадку така компенсація може бути виключно за згоди ОСОБА_2 , однак останній такої згоди не надав.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивач при подачі первісного позову заявила вимогу про визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля марки DODGE Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 , однак при зверненні до суду з заявою про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію ринкової вартості спірного автомобіля DODGE Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі Ѕ частини, яка буде визначена відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 на власний розсуд скористалась належним їй процесуальним правом, змінила позовні вимоги відмившись від визнання права власності на 1/2 частину автомобіля марки DODGE Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 , тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації половини вартості автомобіля, є правильним.

В частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову та відмови в частині вимог первісного позову, рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції надає оцінку оскаржуваному судовому рішенню виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Аргументи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення апелянтом вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Таким чином, при вирішенні цієї справи, суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук