Справа № 131/47/18
Провадження № 22-ц/801/512/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуСправа № 131/47/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №131/47/18 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСП Відродження» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСП Відродження» на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року, яке ухвалене суддею Олексієнко О.Ю. в приміщенні Іллінецького районного суду Вінницької області о 13 год. 39 хв.,

в с т а н о в и в :

В січні 2017 року ОСОБА_3 та інші позивачі звернулись у суд з позовом до ТОВ «ДСП Відродження» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 було виділено в самостійне провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві власності, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 29 березня 2005 року Іллінецьким районним відділом земельних ресурсів, належить земельна ділянка (пай) площею 3,2298 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована на території Купчинецької сільської ради, Іллінецького району, Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

17 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ДСП Відродження» було укладено договір оренди земельної ділянки (паю) № б/н, термін дії якого закінчувався в травні 2016 року. Так, відповідно до умов договору оренди землі та чинного законодавства, за два місяці до закінчення строку дії договору позивачем було направлено на адресу відповідача заяву про те, що продовжувати надалі договір оренди вона не бажає, просила відповідача не проводити посівних робіт на належній їй земельній ділянці та передати позивачеві вказану земельну ділянку (пай) як власнику. При цьому, відповідач продовжує до сьогодні користуватись належною ОСОБА_3 земельною ділянкою (пай) без законних підстав.

В 2016 році позивачу стало відомо, що відповідач 21 квітня 2016 року зареєстрував додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки (паю) №б/н, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, площею 3,2298 га, відповідно до якої дію договору оренди продовжено на сім років. Зазначену додаткову угоду, ОСОБА_3 не підписувала, було відсутнє її волевиявлення.

Просила суд, визнати недійсною додаткову угоду №1 від 01 жовтня 2015 року до договору оренди №б/н від 17 липня 2010 року, земельної ділянки площею 3,2298 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року позов задоволено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ДСП Відродження» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що було відсутнє волевиявлення позивача на підписання додаткової угоди №1 від 01 жовтня 2015 року до договору оренди №б/н від 17 липня 2010 року, що і стало підставою для визнання її недійсною.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки (пай) площею 3,2298 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована на території Купчинецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 29 березня 2005 року Іллінецьким районним відділом земельних ресурсів.

17 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ДСП Відродження» було укладено договір оренди земельної ділянки (паю) площею 3,2298 га, термін дії якого закінчився травні 2016 року.

Згідно заяв-повідомлень орендодавця ОСОБА_3 від 23 березня 2016 та 06 червня 2016 року адресованих директору ТОВ «ДСП Відродження», позивач повідомила, що після закінчення договору оренди, не має наміру укладати новий договір, так як має бажання працювати на власній земельній ділянці самостійно (а.с.25-27).

Додатковою угодою №1 до договору оренди землі №б/н від 17 липня 2010 року (зареєстрованого 19 травня 2011 року), укладеної 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ДСП Відродження», сторони продовжили договір оренди землі на сім років з моменту реєстрації додаткової угоди, та визначили розмір орендної плати в розмірі 3216,07 грн., що складає 4 відсотки нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21 квітня 2016 року зареєструвано додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки (паю) №б/н, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, площею 3,2298 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована на території Купчинецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, відповідно до якої дію договору оренди продовжено на сім років.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_3 вказувала, що її волевиявлення на укладення додаткової угоди було відсутнє, і вона такої угоди не підписувала.

Згідно з частини першої та третьої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, наявність волевиявленя особи має бути обов'язкова, особа має бажати настання правових наслідків за укладеним договором, набувати права та обов'язки, що витікають з умов договору.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також, усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно висновку судових експертів КНДІСЕ від 23 липня 2018 року №3180/3181/18-21, встановити чи виконаний підпис, який значиться за ОСОБА_3 в оригіналі додаткової угоди №1 від 01 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 17 липня 2010 року, ОСОБА_3 чи іншою особою, не представилось можливим з причин, що викладені в п.2 дослідницької частини висновку експертизи.

В п.2 дослідницької частини висновку експерта зазначено, що встановити більшу кількість, як суттєвих збіжних так і суттєвих розбіжних ознак почерку не вдалося у зв'язку із вкрай мали об'ємом графічного матеріалу, спрощеною будовою та простотою елементів досліджуваного підпису, а тому чи виконаний підпис в оригіналі додаткової угоди №1, ОСОБА_3 чи іншою особою не представилось можливим.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, також не бере до уваги висновок судових експертів, оскільки не встановлено чи виконаний підпис в оригіналі додаткової угоди №1 ОСОБА_3 чи іншою особою.

Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які інші дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюється таким засобом, серед інших, як висновок експерта, що узгоджується з приписами частини другої зазначеної статті.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 березня 2016 року позивач ОСОБА_3, звернулась з заявою-повідомленням до директора ТОВ «ДСП Відродження», в якій вказала, що договір оренди земельної ділянки, площею 3,2298 га, закінчується 19 травня 2016 року, вона не має наміру укладати з товариством договору, оскільки бажає працювати на власній земельній ділянці самостійно та приступити до її використання має наміри з 20 травня 2016 року (а.с.25).

В березні 2016 року ОСОБА_3, звернулась з заявою до директора ТОВ «ДСП Відродження», в якій повторно повідомила, що не бажає продовжувати договір оренди належної їй земельної ділянки, площею 3,2298 га. Просила 20 травня 2016 року прибути на 10.40 год. на місце розташування земельної ділянки для складання акту прийомки-передачі земельної ділянки (а.с.26).

З матеріалів справи вбачається, що директор ТОВ «ДСП Відродження» Головченко В.А., надав відповідь ОСОБА_3 від 21 березня 2016 року №71 (а.с.24), в якій зазначив, що останнє використання землі за договором оренди припадає на сільськогосподарський (фінансовий) 2015-2016 рік, тобто на період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2016 року, тому вважає, що до вирішення питання про повернення позивачу належної їй земельної ділянки слід повернутися після закінчення сільськогосподарського (фінансового) року.

Крім того, 06 червня 2016 року ОСОБА_3, звернулась з заявою-повідомленням до директора ТОВ «ДСП Відродження», в якій втретє повідомила, що не бажає продовжувати договір оренди належної їй земельної ділянки, площею 3,2298 га, який закінчився 19 травня 2016 року, оскільки бажає працювати на власній земельній ділянці самостійно (а.с.27).

Таким чином, колегією суддів, встановлено, що у позивача ОСОБА_3 було відсутнє волевиявлення на продовження договору оренди її земельної ділянки, що підтверджується вищезазначеним заявами директору ТОВ «ДСП Відродження».

Також, колегія суддів, звертає увагу, що директор ТОВ «ДСП Відродження» Головченко В.А. у листі №71 від 21 березня 2016 року вказав, що до вирішення питання про повернення позивачу належної позивачу земельної ділянки слід повернутися після закінчення сільськогосподарського (фінансового) року, тобто після 30 червня 2016 року.

Разом з тим, з листа вбачається, що відповідач не вказував про існування додаткової угоди №1 від 01 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 17 липня 2010 року, а лише зазначив, що укладено договір оренди земельної ділянки від 17 липня 2010 року, та останнє використання землі за договором оренди припадає на сільськогосподарський (фінансовий) 2015-2016 рік, тобто на період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2016 року, що спростовує наявність на той момент додаткової угоди від 01 жовтня 2015 року.

Відповідачем не надано належних, допустимих доказів, які б спростовували вимоги позивача ОСОБА_3

За таких обставин, ухвалюючи рішення про задоволення позову, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, який на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із наявності підстав для визнання додаткової угоди №1 до договору оренди землі недійсною, оскільки встановлено відсутність волевиявлення ОСОБА_3 на укладення додаткової угоди №1 від 01 жовтня 2015 року до договору оренди №б/н від 17 липня 2010 року, земельної ділянки площею 3,2298 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та продовження строку його дії.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанцій, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального права, підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСП Відродження» залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.