ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/4385/18 Головуючий в І інстанції: Бойко М.Є.
Номер провадження: №22-ц/819/884/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Пузанової Л.В.,

секретар Павловська Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 15 березня 2019 року, у складі судді Бойко М.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Херсонгаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" про визнання договору про надання послуг з газопостачання дійсним, визнання нарахованої заборгованості неправомірною та зобов`язання зробити перерахунок нарахованої заборгованості за надані послуги з газопостачання за 2018 рік,

В С Т А Н О В И В :

05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства "Херсонгаз", в якому, з урахуванням уточнень, просив:

--- визнати дійсним на 2018 рік укладений між ним та відкритим акціонерним товариством "Херсонгаз" договір №20/578 від 08.12.2006 року про надання послуг з газопостачання;

--- визнати нараховану заборгованість за спожитий газ неправомірною та зобов`язати зробити її перерахунок за 2018 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

08.12.2006 року він уклав з ВАТ "Херсонгаз" типовий договір № 20/578 про надання послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 та до 28.09.2018 року добросовісно їх оплачував.

В порушення вимог п.6.2.11 договору відповідач жодного разу не проводив контрольне зняття показань газового лічильника в його квартирі, крім планових повірок один раз на 5 років, хоча і був зобов`язаний їх знімати не рідше ніж один раз на 6 місяців. Остання звірка проводилась з його ініціативи 20.02.2018 року.

28.09.2018 року оператор повідомила про нібито наявність за адресою його проживання заборгованості за спожитий газ в сумі 736,79грн згідно із показниками лічильника 7011 куб.м станом на 28.09.2018 року, повідомивши також при цьому, що в базі даних як боржник рахується його мати ОСОБА_2

Також вказав, що із вказаним боргом він категорично не погоджується, оскільки його мати вже давно померла і вказаною квартирою користується лише він.

Насправді ж в нього наявна переплата 588,10грн станом на 01.10.2018 року, виходячи з наступного: споживання газу з січня по вересень 2018 року - 452 куб.м (7011 - 6559), вартість спожитого газу - 3114,97 куб.м (452 х 6,9569грн); фактична оплата - 205,56грн; субсидія - 3497,51грн; переплата - 588,10грн (3114,97 - 205,56 - 3497,51).

Крім того, відповідач мотивує виникнення заборгованості тим, що він не повідомляв показники лічильника відповідачу щомісячно, але укладений між ними договір 08.12.2006 року цього обов`язку не містить.

В результаті таких неправомірних дій він був позбавлений субсидії на наступний опалювальний період, а тому, вважаючи, що відповідач незаконно збільшив обсяг спожитого ним газу, звертається до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав споживача.

Свої позовні вимоги позивач в ході судового розгляду підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив також, що показники газового лічильника в зазначеній квартирі він знімав та оплачував самостійно, існуючу заборгованість за послуги з газопостачання не визнає, оскільки її нараховано його матері - ОСОБА_2 , крім того, станом на лютий 2018 року він мав переплату 1497грн, а на травень 2018 року - 45 грн., а тому вважає завищеним відповідачем обсяг спожитого ним газу.

Зазначає, що в результаті таких неправомірних дій він був позбавлений субсидії на наступний опалювальний період.

На підставі викладеного, просить задовольнити позов.

У своєму відзиві від 27.11.2018 року представник Акціонерного товариства "Херсонгаз", що є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ "Херсонгаз",просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зокрема зазначив, що не є належним відповідачем у справі, оскільки з 01.07.2015 року не постачає природний газ населенню в зв`язку із анулюванням відповідної ліцензії постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), № 1762 від 18.06.2015 року, а має відповідно до постанови НКРЕКП № 846 від 29.06.2017 року лише ліцензію на право господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Херсон та Херсонської області, в зв`язку із чим договір про надання послуг з газопостачання №20/578 від 08.12.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ "Херсонгаз", припинив свою дію.

Ухвалою від 28.12.2018 року за клопотанням позивача до участі в розгляді справі в якості співвідповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз", оскільки послуги з газопостачання та нарахування оплати за їх споживання здійснюється саме цим підприємством.

У своєму відзиві, поданому до суду 15.02.2019 року, представник співвідповідача ТОВ "Херсонрегіонгаз" просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконано свого обов`язку як побутового споживача, відповідно до діючого законодавства, щодо укладення договору постачання природного газу, проте, він продовжує цей газ використовувати, а також періодично оплачує ці послуги на рахунок зі спеціальним використанням та на його рахунок з Державного бюджету перераховуються кошти на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги, тобто між ними виникли та існують фактичні договірні відносини. Заборгованість за спожиті послуги позивачу нарахована правомірно, оскільки він невчасно та в повному обсязі їх оплачував.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 15 березня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначив, що суд неправомірно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, оскільки для відповідачів та держави вказана справа не є малозначною у зв`язку з тим, що рішення суду зобов`язує його сплатити за спожитий газ, об`єм якого не відповідає фактичним показанням лічильника. Також вказав, що суд не витребував необхідні докази, зазначені в позові та його клопотаннях, розглянув справу в режимі відеоконференції, проти чого він заперечував, що ускладнило його сприйняття інформації через поганий зв`язок, чим порушив принцип рівноправності сторін. Також зазначив, що судом залишено поза увагою те, що договір від 08.12.2006 року про надання послуг з газопостачання є нерозірваний, оскільки жодна із його сторін від нього не відмовилась, за ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, відповідачем проігноровано ухвалу суду про витребування вказаного договору. Також вказав, що судом не враховано й те, що відповідач АТ "Херсонгаз" посилається на неіснуючий договір (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), доказів на наявність якого відсутні, який йому (позивачу) не належить, а відкритий на ім`я особи, якої вже немає 12 років, на який він через незнання вносить плату. Обидва відповідачі користуються неіснуючим договором (особовим рахунком № НОМЕР_1 ), якого ніхто і ніколи не бачив і який відсутній в їх базі даних і положення якого невідомі. Також зазначив, що суд не звернув увагу на те, що відповідачі, посилаючись на наявність заборгованості, не враховують те, що згідно платіжним документам всі платежі проводились у строк та в повному обсязі. Оригінали платіжних документів в нього були в судовому засіданні, однак вони судом не розглядались і не залучались як докази. Також вказав, що не може погодитися з рішенням суду, який, пославшись на зміну законодавства, прийшов до висновку про неможливість визнання дійсним договору від 08.12.2006 року, оскільки порушено ст.ст.525, 651 ЦК України та враховуючи відсутність у відповідача самого вказаного договору. Також зазначив, що судом залишено поза увагою те, що він жодних заяв-приєднань з супровідними листами та жодних рахунків за газ не отримував, оплачував за спожитий газ регулярно і в строк по розрахунковій книжці. Дані розпечатки нарахувань та оплати за рахунком НОМЕР_1 не співпадає з фактичними показаннями лічильника, зокрема, з грудня 2017 року по серпень 2018 року споживання складає 536 куб.м, що на 84 куб.м на суму 584,47грн (84 х 6,9579грн) більше фактичного. І вказану суму (584,47грн) з нього намагаються незаконно стягнути. Заборгованість за спожитий газ значиться в сумі 736,79грн згідно із показниками лічильника 7011 куб.м станом на 28.09.2018 року. Проте насправді в нього наявна переплата в розмірі 588,10грн станом на 01.10.2018 року, виходячи з наступного: споживання газу з січня по вересень 2018 року - 452 куб.м (7011 - 6559), вартість спожитого газу - 3114,97 куб.м (452 х 6,9569грн); фактична оплата - 205,56грн; субсидія - 3497,51грн; переплата - 588,10грн (3114,97 - 205,56 - 3497,51).

У своїх відзивах представники відповідачів просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Сторонами не заперечується, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Він в ній зареєстрований та проживає.

Відповідно до наданого ТОВ "Херсонрегіонгаз" Нарахування та оплати за надані послуги з газопостачання по о/р НОМЕР_1 станом на 01.10.2018 року за споживачем ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість в розмірі 604,57грн. При цьому вбачається таке: заборгованість на початок вересня - 688,12грн, обсяг спожитого газу - 24 куб.м, тариф - 6,9579грн/куб.м, нараховано - 166,99грн, до сплати - 855,11грн, оплачено споживачем - 250,56грн, борг на кінець місяця - 604,55грн (а.с.110-111).

Відповідно до копії договору 08.12.2006 року між позивачем (споживач) та ВАТ "Херсонгаз" (виконавець) укладено договір № 20/578 про надання послуг з газопостачання (населенню), за яким виконавець зобов`язується безперервно надавати споживачеві послуги з постачання природного газу для побутового споживання, а споживач зобов`язується своєчасно здійснювати оплату за спожитий природний газ (а.с.6-7).

За п.10.1. вказаного Договору договір укладається на 5 років, набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну однією із сторін не буде заявлено про відмову від цього договору або його перегляд. Договір за погодженням сторін може бути розірваний достроково.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості доводів позивача про відсутність укладеного між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг та вимог про визнання чинним договору 08.12.2006 року між ним та ВАТ "Херсонгаз". При цьому суд виходив з того, що відповідачу з 01.07.2015 року надаються такі послуги ТОВ "Херсонрегіонгаз" і сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від обов`язку оплачувати надані послуги, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання позивачем. Також суд першої інстанції виходив з невиконання позивачем свого обов`язку щомісячного повідомлення показань свого газового лічильника, наслідком чого було визначення споживання природного газу на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період з наступним (03.10.2018 року) приведенням обсягу спожитого позивачем природного газу у відповідність до фактичного після зафіксування представником оператора ГРМ показників лічильника, виходив з нездійснення позивачем плати за надані послуги з газопостачання в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої розрахований відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ, а також виходив з того, що висунення претензій відповідачем з приводу сплати боргу за спожиті послуги не позивачу, а його померлій матері, є просто помилкою відповідача, що не змінює фактичних обставин справи щодо користування послугами ТОВ "Херсонрегіонгаз" саме позивачем.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті і до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Так, з 01 липня 2015 року на виконання вимог ст.16 Закону України від 08.07.2010р. № 2467-VІ "Про засади функціонування ринку природного газу", який втратив чинність з 01.10.2015р., підприємством ПАТ "Херсонгаз" (що є правонаступником ВАТ "Херсонгаз") проведено відокремлення функцій розподілу та постачання природного газу, тобто функції розподілу на території Херсонської області здійснює газорозподільне підприємство ПАТ "Херсонгаз" (правонаступником якого згідно Закону України "Про акціонерні товариства" є АТ "Херсонгаз"), а функції постачання здійснює ТОВ "Херсонрегіонгаз".

01.10.2015 року набрав чинності Закон України "Про ринок природного газу".

Згідно з ч.1 ст.39 вказаного Закону Оператор газорозподільної системи не може проводити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №1762 від 18.06.2015 року ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ, видану ПАТ "Херсонгаз" на підставі постанови НКРЕКП №1175 від 02.04.2015 року, анульовано.

Відповідно до постанови НКРЕКП №846 від 29.06.2015 року ПАТ "Херсонгаз" отримано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Херсон та Херсонської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації вказаного товариства.

Отже, у зв`язку із вказаним з 01.07.2015 року анульовано ліцензію ПАТ "Херсонгаз" на право ведення господарської діяльності із постачання природного газу на території м. Херсон та Херсонської області та отримано ліцензію на право провадження діяльності з розподілу природного газу.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин АТ "Херсонгаз" не здійснювало функцію постачальника природного газу.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закон України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості в порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" визначено ТОВ "Херсонрегіонгаз" як постачальника природного газу.

Відповідно до ст.1 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року - підставами для постачання природного газу є:

--- наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ (АТ "Херсонгаз"), до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

--- наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов.

За п.4 розділу ІІІ вказаних Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу усіх побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника, останній в установленому порядку надсилає кожному споживачу заяву-приєднання до умов постачання природного газу побутовим споживачам. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил.

У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам розміщено на сайті постачальника за адресою http://khersonregiongas.com.ua та в офіційному друкованому виданні "Наддніпрянська правда" від 16.12.2015 року №98-99.

Пунктом 22 розділу ІІІ вказаних Правил передбачено обов`язок споживача укласти з постачальником договір постачання природного газу, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи.

Форма та зміст, умови типового договору постачання природного газу побутовим споживачам затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 року "Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам".

Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України:

--- сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (абзац 1);

--- сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами абзац 2).

За ч.1 ст.630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Згідно положень ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги":

--- постачання та розподіл природного газу споживачу здійснюються відповідно до типового договору, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (ч.4);

--- договір про постачання природного газу укладається лише в разі наявності у споживача або його постачальника договору про розподіл природного газу з відповідним оператором газорозподільної системи;

--- оператор газорозподільної системи має право відмовити споживачу або його постачальнику в укладенні договору про розподіл природного газу виключно з підстав, визначених у статті 19 Закону України "Про ринок природного газу" (ч.5).

Отже, відповідно до вимог ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст.19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 року умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору постачання природного газу побутовим споживачем є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача від укладення такого договору суперечить вказаним нормам законодавства.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що у разі незгоди споживача приєднуватись до умов договору розподілу природного газу він не має права використовувати природний газ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт, а також враховуючи, що позивач продовжує використовувати природний газ та з жодною заявою про припинення розподілу/постачання до відповідачів не звертався, періодично сплачує послуги з газопостачання на рахунок зі спеціальним використанням та на його рахунок з Державного бюджету перераховуються кошти на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги, можна дійти висновку, що позивач є побутовим споживачем природного газу та з ним укладено договір на постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору, який затверджено вказаною вище постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 року.

Отже, враховуючи вище викладене, положення законодавства щодо належного постачальника природного газу для побутових споживачів, постачальником природного газу позивачу як споживачеві у спірних правовідносинах є ТОВ "Херсонрегіонгаз", а тому є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що договір № 20/578 від 08.12.2006 року про надання послуг з газопостачання (населенню), укладений між позивачем та ВАТ "Херсонгаз" дійсним визнаний бути не може.

З приводу наявності чи відсутності заборгованості, яка обліковувалась за позивачем станом на 01.10.2018 року, а також посилань позивача про незаконне збільшення відповідачем обсягу спожитого ним природного газу, слід зазначити таке.

Відповідно до наданого ТОВ "Херсонрегіонгаз" Нарахування та оплати за надані послуги з газопостачання по о/р НОМЕР_1 станом на 01.05.2018 року заборгованість була відсутня, більш того, мала місце переплата в розмірі 143,05грн. Проте, станом на 01.10.2018 року за споживачем ОСОБА_1 вже обліковувалась заборгованість в розмірі 604,55грн. Об`єм спожитого газу за період з 01.05.2018 року по 01.10.2018 року склав 173 куб.м (це підтверджується лічильником та не заперечується позивачем) на суму 1203,72грн (97,41грн + 737,54грн + 90,45грн + 111,33грн + 166,99грн). А в рахунок оплати внесено 456,12грн (132,24грн у червні + 73,32грн у липні + 250,56грн у вересні).

За абзацом 4 пункту 4 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем:

--- побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу;

--- у разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу.

У відповідності до п.2 розділу ІІІ "Правил постачання природного газу", затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496, за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно абзацу 1 п.13 розділу ІІІ Правил постачання природного газу розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач не виконує свій обов`язок щомісячного повідомлення відповідачу показань свого газового лічильника у відповідності до вимог п.4 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, а тому споживання природного газу визначалось на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача. При цьому 03.10.2018 року представником оператора ГРМ показники приладу обліку позивача були зафіксовані, а тому обсяг спожитого позивачем природного газу приведено у відповідність до фактичного і розрахунок боргу позивача проведений саме станом на ці показники.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на 01.10.2018 року заборгованість позивача склала 604,55грн (нарахування 1203,72грн - оплата 456,12грн - переплата на 01.05.2018 року 143,05грн).

Таким чином, є такими, що не підтверджуються жодними доказами, доводи позивача про те, що належним відповідачем незаконно збільшено обсяг спожитого ним природного газу, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

Як наслідок є правомірним висновок суду першої інстанції про обрахування розміру заборгованості позивача відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ, а відтак і про необгрутованість позовних вимог щодо визнання її неправомірною та зобов`язання зробити перерахунок за 2018 рік.

При цьому суд належним чином оцінив помилку відповідача ТОВ "Херсонрегіонгаз" в частині висунення претензії померлій матері позивача.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неправомірність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, оскільки, як вважає апеляційний суд, суд першої інстанції відповідно до положень ст.ст.19, 274, 279 ЦПК України, враховуючи всі обставини (ціну позову, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес, думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження) правомірно визначив за необхідне розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому суд визначив розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, що свідчить про намагання суду першої інстанції забезпечити якнайбільшу реалізацію прав сторін, передбачених ЦПК України.

Також підлягають відхиленню й посилання на порушення судом принципу рівноправності сторін, що виразилось в ускладненні ним сприйняття інформації через розгляд справи в режимі відео конференції. При цьому апеляційний суд зважає на те, що у справі відсутні докази на підтвердження вказаного, сам позивач безпосередньо брав участь в суді першої інстанції, мав можливість надати необхідні докази, він отримав письмові відзиви відповідачів та всі докази та мав можливість надати відповіді на відзиви, крім того, позивачем не зроблено посилання на жодну обставину чи доказ, які через розгляд справи в режимі відеоконференції (зокрема знаходження представників відповідачів в такому режимі), він не зміг по-справжньому оцінити, спростувати чи підтвердити.

Також слід залишити поза увагою й посилання скаржника на те, що договір від 08.12.2006 року про надання послуг з газопостачання є нерозірваний, на невиконання ухвали суду про витребування вказаного договору, а також на незаконність висновку суду про неможливість визнання дійсним договору від 08.12.2006 року. При цьому апеляційний суд враховує положення законодавства щодо належного постачальника природного газу для побутових споживачів, що постачальником природного газу позивачу як споживачеві у спірних правовідносинах з 01.07.2015 року є ТОВ "Херсонрегіонгаз", враховує, що позивач продовжує використовувати природний газ та з жодною заявою про припинення розподілу/постачання до відповідачів не звертався, періодично сплачує послуги з газопостачання на рахунок зі спеціальним використанням та на його рахунок з Державного бюджету перераховуються кошти на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги. Тобто, можна дійти висновку, що позивач є побутовим споживачем природного газу та з ним укладено договір на постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору, який затверджено вказаною вище постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 року. Що ж до невиконання ухвали суду про витребування вказаного договору від 08.12.2006 року, то апеляційний суд зважає на відповідь АТ "Херсонгаз" на адресу суду від 16.01.2019 року (а.с.69), відповідно до якої всі договори про надання послуг з постачання природного газу від 2006 року припинили свою дію 01.07.2015 року та знищені у зв`язку з закінченням строку зберігання згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12.04.2012 року.

Також до уваги не приймаються й доводи про посилання відповідачів на неіснуючий договір (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), доказів на наявність якого відсутні, який йому (позивачу) не належить, а відкритий на ім`я особи, якої вже немає 12 років. При цьому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив помилку відповідача ТОВ "Херсонрегіонгаз" в частині висунення претензії померлій матері позивача. А з приводу особового рахунку НОМЕР_1 , то він не є договором.

Крім того, підлягають відхиленню й посилання скаржника на повну і в установлений строк сплату ним відповідних платежів, на неотримання ним жодних заяв-приєднань з супровідними листами та жодних рахунків за газ, а також на неспівпадання даних розпечатки нарахувань та оплати за рахунком № НОМЕР_1 з фактичними показаннями лічильника. При цьому апеляційний суд враховує те, що, як обґрунтовано встановив суд першої інстанції, позивач не виконував свій обов`язок щомісячного повідомлення відповідачу показань свого газового лічильника у відповідності до вимог п.4 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, а тому споживання природного газу визначалось на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача. При цьому 03.10.2018 року представником оператора ГРМ показники приладу обліку позивача були зафіксовані, а тому обсяг спожитого позивачем природного газу приведено у відповідність до фактичного і розрахунок боргу позивача проведений саме станом на ці показники. Тобто судом встановлено необгрутованість позовних вимог щодо визнання обрахування розміру заборгованості позивача неправомірною та зобов`язання зробити перерахунок за 2018 рік. Що ж до посилань на неотримання позивачем жодних заяв-приєднань з супровідними листами та жодних рахунків за газ, то апеляційний суд вважає їх такими, що не містять в собі підстав для скасування чи зміни рішення, оскільки вони не враховують положення п.4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, за якими фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ. Як встановлено, після 01.07.2015 року позивач більше 3 років здійснював оплату ТОВ "Херсонрегіонгаз" за спожитий природний газ, а тому, як вже зазначалось, позивач є побутовим споживачем природного газу та з ним укладено договір на постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору, який затверджено вказаною вище постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 року.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 23 травня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Пузанова