Ухвала

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 461/3086/18

провадження № 61-7349ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області, прокуратури Львівської області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області, прокуратури Львівської області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 269 120 грн та 40 084 грн інфляційних втрат.

Позов мотивовано тим, що впродовж 72 місяців та 8 днів а саме: з 08 лютого 2012 року (постанова про порушення кримінальної справи) по 15 лютого 2018 року (постанова про закриття кримінальної справи) ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством.

Позивач зазначав, що за вказаний період йому було завдано моральну шкоду, яка полягала у необхідності витрачання часу на участь у судових засіданнях з метою доведення своєї невинуватості, що негативно позначилось на його моральному та психологічному стані, а також негативних змінах його життя, які суттєво вплинули на відносини в роботі, з друзями та в сім`ї.

Також ОСОБА_1 зазначав, що під час досудового слідства йому було обрано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 17 000 грн.

Посилаючись на те, що з вини органів досудового слідства позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 269 120 грн, а також те, що внесені у виді застави грошові кошти з інфляційними втратами складають 40 084 грн, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди суму грошових коштів у розмірі 269 120 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення судів попередніх інстанції в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, судові рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області, прокуратури Львівської області про стягнення 40 084 грн інфляційних втрат до суду касаційної інстанції не оскаржено, а тому на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється (стаття 400 ЦПК України).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті провадження, якщо, зокрема, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги, врахували, що в ході досудового розслідування не було виявлено належних та допустимих доказів, які підтверджували б чинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень (злочинів), у зв`язку з чим позивач незаконно перебував під судом і слідством 72 місяці та 8 днів, чим останньому було завдано моральну шкоду, розмір якої судами визначено з урахуванням її доведеності позивачем та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області, прокуратури Львівської області в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 269 120 грн відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
В. М. Коротун
В. П. Курило