Провадження № 2/760/961/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, просить:

-стягнути з відповідача - ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування за Договором (Полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/9555601 в сумі 29 286, 02 гр. гр.;

Посилається в позові на те, що 08 лютого 2017 року в м. Києві о 15.20 год. по вул. Ушинського, 14-Б сталася дорожнь-транспортна пригода за участю автомобіля марки «BMW 520» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/9555601, що також підтверджується витягом з бази даних МТСБУ про дійсність полісу на дату ДТП.

Згідно з полісом АЕ/9555601 розмір страхової суми на одного потерпілого, завданого майну. становить 100 000, 00 гр. з нульовою франшизою.

На виконання вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про виплату страхового відшкодування, додавши необхідні документи.

У зв`язку з тим, що на момент подання заяви про виплату страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» не надав йому належної оцінки вартості матеріального збитку та з метою встановлення розміру матеріального збитку, завданого йому пошкодженням транспортного засобу, та надання страховику, відповідно до вимог п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відомостей, що підтверджують розмір майнової вимоги, він звернувся до СОД ФОП ОСОБА_4 та уклав договір № 114/2-17 про проведення експертної оцінки від 10 лютого 2017 року.

На виконання зазначеного договору 07 березня 2017 року був складений Звіт № 114/2-17 про визначення вартості матеріального збитку, згідно якого розмір завданого йому матеріального збитку складає 166 237, 87 гр.

В результаті розгляду наданих ним ТДВ СК «Альфа-Гарант» документів, в тому числі Звіту № 114/2-17 про визначення вартості матеріального збитку, складеного СОД ФОП ОСОБА_4 07 березня 2017 року, страховик 08 червня 2017 року перерахував страхове відшкодування в розмірі 25 689, 57 гр., що підтверджується випискою по картковому рахунку за період 06 червня 2017 року по 13 червня 2017 року.

Таким чином, вважає, що розмір страхового відшкодування, яке повинно бути сплачене на його користь ТДВ СК «Альфа-Гарант», становить 74 310, 43 гр., що становить різницю між лімітом страхового відшкодування та здійсненою виплатою.

Решта коштів у сумі 66 237, 87 гр. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 .

Виходячи з цього, просив задовольнити позов.

В подальшому представник позивача звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог і просить стягнути з відповідача - ТДВ СК`Альфа -Гарант» 29 286, 02 гр. страхового відшкодування відповідно до висновку експертизи.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача - ТДВ СК «Альфа-Гарант» в судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилався на те, що після звернення позивача на виконання вимог ст.ст. 29 та 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до незалежного Аварійного комісара Дудки О. С з метою розрахунку розміру матеріального збитку.

Згідно Розрахунку № 06-Э/29/3, розмір матеріального збитку. завданого власнику транспортного засобу «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , дорівнює вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і становить 25 689, 57 гр. з урахуванням ПДВ, та 21 407, 98 гр. без врахування ПДВ.

09 лютого 2017 року позивачем було подано до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про виплату страхового відшкодування, в якій просив сплатити належне йому страхове відшкодування на його особистий рахунок, а також погодився з розміром збитків та способом його визначення Страховиком.

На виконання своїх зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 08 червня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено на рахунок позивача 25 689, 57 гр. страхового відшкодування.

13 листопада 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було додатково перераховано на рахунок позивача 503, 23 гр. пені за прострочення виплати страхового відшкодування.

Виходячи з цього, вважає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» належним чином та в повному обсязі було виконано свої зобов`язання за полісом № АЕ/9555601.

Вважає, що позивачем не надано доказів порушень ТДВ СК «Альфа-Гарант» при визначенні розміру страхового відшкодування.

Зазначає також, що висновок ФОП ОСОБА_4 складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому не може бути доказом розміру завданих позивачу збитків.

Оцінювачем ФОП ОСОБА_4 було встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля становить 0,0, оскільки строк експлуатації транспортного засобу не перевищує 7 років.

В той же час, згідно п/п «б», п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року., якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації, є підставою при визначенні суми матеріального збитку нарахування «Ез» (коефіцієнт фізичного зносу) для нових складників.

Незалежним аварійним комісаром Дудкою О.С. було встановлено, що згідно даних AudaHistory сертифікованого сервісу Audatex за номером кузову транспортного засобу, що належить позивачу, містяться відомості про здійснення попередніх розрахунку вартості відновлювального ремонту, що є підставою для визначення значення коефіцієнту фізичного зносу.

Згідно Звіту/Консультації № 37-0/37/4 від 19 травня 2017 року коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , становить 47,6 %.

Крім того, вважає, що вартість відновлювального ремонту суттєво завищена.

Позивач, зазначаючи, що розміру страхового відшкодування недостатньо для ремонту належного йому пошкодженого транспортного засобу, не надає доказів, які б підтвердили, що ним фактично було витрачено більше коштів для відновлення належного йому транспортного засобу.

Позивачем не було надано до суду Акту виконаних робіт, який може бути єдиним належним та допустимим доказом, який би підтвердив реальну вартість відновлювального ремонту.

Крім того, позивач не звертався до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з доказами реальної вартості відновлювального ремонту та заявою про здійснення перерахунку належного йому страхового відшкодування.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

20 лютого 2019 року, після проведення судової автотоварознавчої експертизи, на адресу суду надійшла заява від представника відповідача - ТДВ СК «Альфа-Гарант» про часткове визнання позовних вимог в розмірі 28 670, 95 гр.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог позивача в визнаній відповідачем сумі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставили.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, а також поданої до суду заяви про часткове визнання позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання неодноразово не з`являвся, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд до відома не ставив.

Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до п.п. 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до ч.ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, неотримання судових повісток особою, які направлялися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, є свідомими,спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні, є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про час розгляду справи суд вважає належним.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної особи, а також шкода,завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі/право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо/володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 08 лютого 2017 року по вул. Ушинського, 14-Б в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, та «BMW 520» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_3

Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року винним у даній дорожньо-транспортній пригоді був визнаний відповідач ОСОБА_3

/ а.с. 8 /

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом.

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_3 в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Встановлено також, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 в момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до Полісу № АЕ/9555601 в ТДВ СК «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності на одного потерпілого 100 000, 00 гр. з нульовою франшизою.

/ а.с. 9 /

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

За змістом п. 22.1 ст. 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На виконання вимог закону 09 лютого 2017 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Згідно Розрахунку аварійного комісара Дудки О.С . № 06-Э/29/3 розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_2 , дорівнює вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і становить 25 689, 57 гр. з урахуванням ПДВ та 21 407, 98 гр. без врахування ПДВ.

08 червня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено на рахунок позивача 25 689, 57 гр. страхового відшкодування.

13 листопада 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було додатково перераховано на рахунок позивача 503, 23 гр. пені за прострочення виплати страхового відшкодування.

/ а.с. 43 - 60 /

Представник позивача в судовому засіданні отримання даної суми позивачем підтвердив.

Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року за клопотанням представника відповідача - ТДВ СК «Альфа-Гарант» була призначена судова автотоварознавча експертиза, провадження якої було доручено Київському науково - дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Згідно з Висновком експерта за результатами проведення експертизи № 12-2/444 від 15 січня 2019 року матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу марки «Audi» моделі «A6» номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу, станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а саме 08 лютого 2017 року, могла становити 65 232, 62 гр.

/ а.с. 132 - 140 /

В пунктах 4,6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначено вище, вина відповідача ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді, в якій був пошкоджений належний позивачу транспортний засіб, встановлено судовим рішенням.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як визначено у ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.ст. 998, 22 ЦК України, виплату Страховиком страхового відшкодування в розмірі 25 689, 57 гр., наданих експертною установою висновків щодо розміру завданої шкоди, а також зменшення розміру оціненої шкоди на суму податку на додану вартість, часткове визнання позову відповідачем - ТДВ СК`Альфа-Гарант», суд приходить до висновку про стягнення з відповідача - ТДВ СК «Альфа-Гарант» - на користь позивача 28 670, 95 гр. в відшкодування завданої матеріальної шкоди (65 232, 62 гр. - 20% ПДВ - 25 670, 95).

За таких обставин, враховуючи суму задоволених вимог, достатньою для покриття завданих позивачу збитків, з якою погодився представник позивача, підстави для задоволення вимог позивача в частині відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача - ТДВ СК «Альфа-Гарант» - на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 286, 71 гр.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 20, 979, 1166, 1187, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» / 01133 м. Київ бульвар Лесі Українки, 26, / на користь ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_3 / 28 670, 95 гр. страхового відшкодування та 286, 71 гр. судового збору.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 травня 2019 року.

Суддя Л.А.Шереметьєва