П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 355/1548/18

Номер провадження 22-ц/824/365/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вергелес О. А.,

вивчивши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Лисюка О.Д., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Баришівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 13 589 грн. 22 коп. за кредитним договором № б/н від 07 травня 2013 року та судового збору в розмірі 1 762 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «Приватбанк» та підписала Заяву № б/н від 07 травня 2013 року, згідно якої отримання кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана нею Заява разом у з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що викладені на банківському сайті, складають між сторонами кредитний договір.

Крім того, ОСОБА_1 підтвердила факт ознайомлення з умовами кредитування АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі, підписуючи Заяву від 07 травня 2013 року.

АТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, натомість відповідач не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 02 жовтня 2018 року склала 13 589 грн. 22 коп., з яких 552 грн. 69 коп. - тіло кредиту, 3 532 грн. 64 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом, 8 380 грн. 59 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 500 грн. - штраф (процентна частина).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 23 листопада 2018 року (а.с.48-50) позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 13 грудня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» направило апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 07 травня 2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивачем надано розрахунок заборгованості, яка утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем її зобов`язань, у якому зазначені суми відсотків, пені та інших сум відповідно до умов кредитного договору.

Надані банком докази відповідачем не спростовано. Відповідач приєдналась до запропонованої банком пропозиції, підписала анкету-заяву, підтвердила, що в подальшому зобов`язується самостійно ознайомлюватись зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг.

Наведені вище обставини не врахував суд першої інстанції під час розгляду справи по суті, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим ухвалене рішення є незаконним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2019 року (а.с. 85) відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2019 року (а.с. 87) провадження у справі зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 березня 2019 року (а.с. 98) поновлено апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» Штронда А. М. підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2013 року ОСОБА_1 стала клієнтом банку, підписавши Анкету-заяву (а.с. 13).

При підписанні вказаної Анкети-заяви відповідач надала свою згоду, що дана Заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачем Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, що в сукупності з Заявою могло б свідчити про наявність між сторонами договірних правовідносин. Враховуючи, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, долучений до позовної заяви не містить підпису відповідача, неможливо встановити з якою саме редакцією документу була ознайомлена остання. До того ж, позивачем не надано відомостей щодо відкриття карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 , виписки по даному рахунку, що мала підтвердити рух коштів, а наданий розрахунок заборгованості за договором № б/н від 07 травня 2013 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів у не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції, з оглядку на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначені умови за яких договір вважається укладеним, а саме договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.

З матеріалів справи вбачається, що, підписавши 07 травня 2013 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 погодилась тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Крім того, остання підтвердила ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, а, отже, і умовами кредитування.

Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банк, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати кредитний ліміт). Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 вищевказаних Умов відповідач зобов`язалась погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 552 грн. 69 коп.

Щодо стягнення процентів, пені та комісії за кредитним договором, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено 07 травня 2013 року, на підставі якого видано кредитну картку строком на один рік, тобто до 07 травня 2014 року включно.

Умовами кредитного договору передбачена пролонгація даного договору, однак доказів продовження строку дії договору та видачі нової картки відповідачу стороною позивача не надано.

Відтак, у межах строку кредитування, а саме до 07 травня 2014 року, відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти, пеню та комісію.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, позивач позбавлений права нараховувати проценти, пеню та комісію після 07 травня 2014 року.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Разом з тим, позивачем до позовної заяви доданок розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 02 жовтня 2018 року, з якого вбачається, що останній нараховував проценти з 01 червня 2015 року, а тому колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частинні.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та Правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

За положеннями ст. 61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме п. 2.1.1.12.1 передбачено, що під борговими зобов`язаннями за кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта.

У той самий час згідно з пп.1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

За наведеного у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Як вбачається з квитанції № PROM8BRVYB ВІД 08 жовтня 2018 року позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 762 грн. Квитанція № PROM3BW3SK від 13 грудня 2018 року свідчить про сплату позивачем судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн.

Таким чином, вищезазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 179 грн. 17 коп.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Розкошівка Лисянського району Черкаської області, паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Баришівським РВ ГУМВС України в Київській області 03 квітня 1998 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 07 травня 2013 року у розмірі 552 (п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Розкошівка Лисянського району Черкаської області, паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Баришівським РВ ГУМВС України в Київській області 03 квітня 1998 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () судові витрати за сплату судового збору у розмірі у розмірі 179 (сто сімдесят дев`ять) грн. 17 коп.

У іншій частині позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова