Справа № 216/1571/18
провадження 2/216/2058/19
04 вересня 2019 року місто Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кузнецова Р.О.
секретаря судового засідання Марущак І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні місцевого суду, в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
30 травня 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що є рідною бабусею трьох онуків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради її призначено опікуном та піклувальником дітей. Рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради її призначено опікуном над житловим будинком з господарськими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 . Діти, в інтересах яких діє позивач, є власниками зазначеного будинку. У будинку зареєстрований відповідач по справі (батько дітей). ОСОБА_5 , рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2017 був позбавлений батьківських прав відносно дітей. Судом встановлено, що мати дітей ОСОБА_9 , вбита відповідачем по справі. Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.02.2018, відповідача ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі, строком 8 років. На теперішній час відбуває покарання у Софіївський ВК №45.
Таким чином, відповідач не проживає у належному дітям будинку з початку 2016 року, його особистих речей у будинку не має. Реєстрація відповідача у будинку порушує права дітей як власників, оскільки при нарахуванні комунальних платежів за послугами, що надаються, розрахунок здійснюється у кількості осіб, які зареєстровані у будинку, що матеріально обтяжує, так як потребує додаткових витрат. Також факт реєстрації відповідача перешкоджає в реалізації права вільного розпорядження та володіння майном, що гарантовано Конституцією України. Враховуючи викладене позивач просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні дітьми житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, шляхом визнання відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.
Представник, третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та винести законне рішення за умови доведеності усіх обставин справи.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заперечення та відзив до суду не надав, будь-яких заяв та клопотань не надходило.
У зв`язку з чим, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 279, 280-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є рідною бабусею трьох дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради №105 від 15.03.2017 її призначено опікуном та піклувальником дітей. (а.с. 14) Рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради №152 від 19.04.2017 позивача призначено опікуном над майном неповнолітнього ОСОБА_6 та малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а саме житловим будинком з господарськими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на опікуна відповідальності за збереження вказаного житлового будинку та своєчасну сплату комунальних послуг. (а.с. 15,16). Згідно до договору купівлі продажу житлового будинку з господарчими спорудами від 18.11.2011, зареєстрованим у реєстрі за №6380 та посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . (а.с. 17-19). У зазначеному будинку зареєстрований відповідач по справі (батько дітей), що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради №3237 від 16.08.2018 (а.с. 30). ОСОБА_5 , рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2017 був позбавлений батьківських прав відносно дітей (а.с. 22). Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.02.2018, відповідача ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі, строком 8 років. Судом встановлено, що мати дітей ОСОБА_9 , вбита відповідачем по справі.(а.с. 23-25) Відповідно до акту, складеного зі слів сусідів ОСОБА_10 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_3 ), посвідченим Головою квартального комітету №42 Івановим А.Ф. від 18.03.2018, ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 за вказаною адресою фактично не проживає з 2016 року, його особистих речей у вказаному житловому будинку не має. На момент розгляду справи відповідач перебуває ДУ "Криворізька виправна колонія №80".
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У відповідності до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦП К України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц висловлено правову позицію щодо застосування ст. 391 ЦК України, зокрема, право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Факт реєстрації відповідача в будинку за умови відсутності для того передбачених законом підстав є сам по собі достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться, оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд.
З врахуванням встановлених обставин у справі та положень згаданих норм права, зокрема ст. 391 ЦК України, суд вважає, що реєстрація у житловому будинку відповідача ОСОБА_5 за відсутності для того передбачених законом підстав, позбавляє сім`ю позивача спокійного життя, є перешкодою у користуванні позивачкою зазначеним будинком.
Так, як відповідач порушує права позивача, позов про усунення перешкод в користуванні та розпорядження житловим будинком підлягає задоволенню.
Разом з цим, суд зазначає, що зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_5 не потребує судового захисту так як є похідним від задоволення судом вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні будинком та є підставою для зняття відповідача з реєстрації. Даний висновок ґрунтується на положенннях п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, де серед підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є наявність рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, та становить 704,80 грн.
Отже, з урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 391, 406 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 , - задовольнити.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати таким, що втратив право користування житловим будинком з господарчими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Долинське, Кіровоградської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) судові витрати по справі, у вигляді судового збору в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов