КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7804/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Київ

Справа № 752/26378/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року, постановлену у складі судді Мазур Ю.Ю., про відкриття провадження

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заган Марина Анатоліївна, Департамент з питань державного архітектурного-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсними договорів дарування та поділу майна,

встановив:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заган М.А., Департамент з питань державного архітектурного-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсними договорів дарування та поділу майна.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

Не погоджуючись з ухвалою, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити за підсудністю до іншого суду. Вказує, що всі відповідачі, які зазначені в позовній заяві, фактично не проживають за адресою АДРЕСА_1 , а проживають за абсолютно іншими адресами в різних районах міста, тому підстави вважати, що справа підсудна Голосіївському районному суду м. Києва - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду залишити без змін. Вказує, що позивачі та всі відповідачі зареєстровані в Голосіївському районі м. Києва. Крім того, оскільки даний спір стосується нерухомого майна, то необхідно застосовувати правила виключної підсудності, встановлені ст. 30 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 . підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати.

Представник позивача ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_4 - Науменко М.П. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили ухвалу суду про відкриття провадження у справі залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відкриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що позовна заява відповідає вимогам 175-177 ЦПК України, віднесена до предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції суду. Підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення, відмови у відкритті провадження відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам процесуального права та матеріалам справи.

Звертаючись до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заган М.А., Департамент з питань державного архітектурного-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), позивач ОСОБА_2 просить:

- визнати недійсними договір дарування від 15.11.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А.,за реєстровим № 1190, за яким ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок з прибудовами та господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , а також похідний від нього договір від 08 серпня 2018 року про поділ спільного майна, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А., за реєстровим № 1017.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що позивач, ОСОБА_2 , є власником житлової прибудови площею 97,1 кв. м, погрібу площею 10,4 кв. м та навісу площею 41,4 кв. м, що розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Право власності позивача на будівельніматеріали, що складають зазначені об`єкти, визнано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року у справі № 752/10323/17.

Після набрання судовим рішенням законної сили позивач звернулася до державного реєстратора, однак дізналась про те, що право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за іншими фізичними особами та отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що 15.11.2017р. приватним нотаріусом КМНО Заган М.А. було посвідчено вищевказаний договір дарування.

Вважає, що правочин у формі договору дарування є оспорюваним правочином, який було вчинено в порушення права власності позивача шляхом відчуження ОСОБА_7 майна, що їй не належало, з використанням документів, які було скасовано та з метою позбавити позивача права власності на це майно, а тому підлягає визнанню недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Крім того, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 08.08.2018 року між відповідачами було укладено договір № 1017 про поділ спільного майна, посвідчений приватним нотаріусом Заган М.А., за умовами якого вони розподілили між собою земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Цей договір про поділ є похідним від договору дарування, адже право власності на земельну ділянку перейшло до відповідачів саме на підставі договору дарування разом з переходом права власності на розташований на ній житловий будинок із прибудовами та господарськими спорудами. Визнання недійсним договору дарування має наслідком автоматичне визнання недійсним договору про поділ, адже він має похідний характер та повністю залежить від договору дарування.

Таким чином, з позовної заяви вбачається, що позивач оспорює право власності відповідачів на житловий будинок, що розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Отже, даний спір виник з приводу нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 15 ст. 28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

В пункті 42 Постанови № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ визначив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а такожоб`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу правової норми ч. 1 ст. 30 ЦПК України, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно.

Оскільки предметом розгляду цієї справи є нерухоме майно - житловий будинок, то необхідно застосовувати правила виключної підсудності, встановлені ст. 30 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо підсудності даного позову іншому районному суду, оскільки відповідачі фактично не проживають за адресою АДРЕСА_1 , а проживають за іншими адресами є необґрунтованими, посилання скаржника на необхідність застосування загальних правил територіальної підсудності, визначених ст. 27 ЦПК України є безпідставними, адже предметом даного позову є нерухоме майно, що знаходиться що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач, звертаючись з позовною заявою до Голосіївського районного суду міста Києва за місцем знаходження нерухомого майна, не порушив вимог закону щодо виключної підсудності і судом було правильно відкрито провадження по справі.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують і на правильність постановленої ухвали не впливають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року про відкриття провадження у справі є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року про відкриття провадження - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 31 травня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.