Дата документу 16.04.2019
Справа № 320/8273/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Редько О.В.,

за участі секретаря - Колеснікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу у порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення порядку користування, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою, яку згодом уточнили та просили визначити порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 707 кв.м., на якої воно знаходиться, виділивши у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 707 кв.м., на якої воно знаходиться, пропорційно 138/200 частин домоволодіння по I або II, або IV варіантам висновку судової будівельної технічної експертизи №2207 від 03.08.2016р.; зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 707 кв.м. та знести самочинно побудовані житловий будинок Н-1 розміром (9,11 + 9,28)/2 х 6,56 + 0,10 х 0,38 + (4,20 + 4,13) / 2 х 3,58, навіс н1 розміром (2,98 + 2,88)/2 х 4,20, а також привести будинок Г-1 до зареєстрованих розмірів 4,30 х 4,21 шляхом здійснення відповідних ремонтно-будівельних робіт за рахунок ОСОБА_3 . Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 97/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 41/200 частина домоволодіння АДРЕСА_2 /100 частини домоволодіння є відповідач - ОСОБА_3 Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 707 кв.м., яка виділена на підставі рішення Мелітопольської міської ради №688 від 03.09.1954 року. Позивачі бажають спільно володіти та використовувати 138 /200 (97/200+41/200) частин вказаного домоволодіння, але у позивачів відсутнє взаємопорозуміння з відповідачем - ОСОБА_3 щодо визначення порядку користуванням домоволодінням та земельною ділянкою на якій воно знаходиться. У якості нормативного обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на ст.ст. 316, 317, 319, 356, 358 ЦК України. ОСОБА_3 на території домоволодінням АДРЕСА_1 самочинно побудовані житловий будинок Н-1 розміром (9,11 + 9,28)/2 х 6,56 + 0,10 х 0,38 + (4,20 + 4,13) / 2 х 3,58; навіс н1 розміром (2,98 + 2,88)/2 х 4,20; самочинно частково знесений житловий будинок Г-1 (зареєстровані розміри 4,50 х 8,90; фактичні розміри 4,30 х 4,21. Жодних погоджень з позивачами у передбаченому законодавством порядку з боку ОСОБА_3 не здійснено. Також ОСОБА_3 не отримано жодного дозволу на здійснення будівництва. У якості нормативного обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на ч.17 ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.328, ст.376 ЦК України В даному випадку самовільне суперечить інтересам позивачів та порушує наші права на комфортне проживання, порушує норми будівництва.

Відповідач за первісним позовом також звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з зустрічною позовною заявою, яку згодом уточнила та просить відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні первісної позовної заяви про визначення порядку користування земельною ділянкою в повному обсязі, а також усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та відновити стан земельної ділянки, який існував раніше, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлених тимчасових споруд: вольєру та огорожі з профільного листа оцинкованої сталі, розташовані на території вказаного домоволодіння без згоди співвласника ОСОБА_3 Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2011 року та договору дарування від 16.02.2012 року вона набула право власності на 31/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . 1/10 частку домоволодіння вона подарувала ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 05.12.2016 року. Інші 97/200 частки належить позивачу за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 13.09.2005 року та договору купівлі продажу від 13.03.2012 року, а 41/200 частки - позивачу за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13.09.2005 року. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 707 кв.м., яка знаходиться у спільному користуванні сторін та на теперішній час складається з наступних споруд: житлового будинку позначеному літерою «А-1», житловою площею 42,6 кв.м., загальною площею 84,2 кв.м., житлового будинку позначеному літерою «Г-1», житловою площею 19,0 кв.м., загальною площею 11,6 кв.м., житлового будинку позначеному літерою «Н-1», загальною площею 58,0 кв.м., житловою площею 32,0 кв.м., господарчих та побутових будівель та споруд: «В-1» - сараю, «Е-1» - гаражу, «М-1» - сараю, «О-1» - сараю, «П-1» - вбиральні, «Р-1» - альтанки, «У» - вбиральні, №1 - огорожі, №2 - вигрібної ями. Протягом багатьох років між ОСОБА_3 , її чоловіком ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та колишніми співвласниками - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 склався порядок володіння та користування вказаними будинками та господарчими спорудами. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 взаємовідносини з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 погіршились, постійно почали виникати суперечки щодо користування земельною ділянкою, а тому, останні кілька років вони, без згоди ОСОБА_3 , було побудовано на території домоволодіння вольєр для собаки та огорожу, якою фактично самовільно на розсуд ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було поділено домоволодіння. У якості нормативного обґрунтування ОСОБА_3 посилається на ст.78, ст.95 ч.1 п. б. ч.2 ст.152 ЗК України, п.п.7, 19, 22, 25 постанови ПВС від 16.04.2004р. №7 про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Також до Мелітопольського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_4 з зустрічною позовною заявою, в якій просить відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні первісного позову про визначення порядку користування земельною ділянкою в повному обсязі, а також просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та відновити стан земельної ділянки, який існував раніше, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самовільно встановлених споруд: вольєру та огорожі з профільного листа оцинкованої сталі, розташовані на території вказаного домоволодіння. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 05.12.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування 11/100 часток в праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0707 га. Частка подарованого домоволодіння складається з житлового будинку (цегла), зазначеного літерою А-1, житловою площею 42,6 кв.м., загальною площею 84,2 кв.м., житлового будинку (саман), зазначеного літерою Г-1, житловою площею 25,3 кв.м., загальною площею 40,9 кв.м., а також господарчих та побутових будівель та споруд: В-1 - сарай, М-1 - сарай, О-1 - сарай, П - убиральня, Р-1 - альтанка, У - вбиральня, №1 - огорожа, №2 - яма вигрібна. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2011 року та договору дарування від 16.02.2012 року ОСОБА_3 набула право власності на 31/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Після укладення договору дарування ОСОБА_3 належить 20/100 вказаного домоволодіння. Інші 97/200 частки належить позивачу за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 13.09.2005 року та договору купівлі - продажу від 13.03.2012 року та 41/200 частки - відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13.09.2005 року. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 707 кв.м., яка знаходиться у спільному користуванні сторін та на теперішній час складається з наступних споруд: житлового будинку позначеному літерою «А-1», житловою площею 42,6 кв.м., загальною площею 84,2 кв.м., житлового будинку позначеному літерою «Г-1», житловою площею 19,0 кв.м., загальною площею 11,6 кв.м., житлового будинку позначеному літерою «Н-1», загальною площею 58,0 кв.м., житловою площею 32,0 кв.м., господарчих та побутових будівель та споруд: «В-1» - сараю, «Е-1» - гаражу, «М-1» - сараю, «О-1» - сараю, «П-1» - вбиральні, «Р-1» - альтанки, «У» - вбиральні, №1 - огорожі, №2 - вигрібної ями. Під час розгляду вказаної цивільної справи ОСОБА_4 стало відомо, що протягом багатьох років ОСОБА_3 та її чоловіком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також колишніми співвласниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 склався порядок володіння та користування вищевказаними будинками та господарчими спорудами, а саме: вони використовували (відповідно технічного паспорту 2006 року) для проживання частину житлового будинку зазначеного літерою «Г-1», а також гараж позначений літерою «Е-1», літню кухню «Д-1», сарай «Ж-1» та вбиральню «П», а інші співвласники проживали у житловому будинку позначеному літерою «А-1», зокрема ОСОБА_7 в частині будинку «Г-1» та використовували інші господарські приміщення та споруди. ОСОБА_4 зазначає в зустрічному позові, що зі змісту первісного позову не вбачається документальних підтверджень щодо наявності будь - якої угоди про порядок користування земельною ділянкою, плану цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній плодоягідних насаджень. У якості нормативного обґрунтування ОСОБА_4 посилається на ст.78, ст.95 ч.1 п. б. ч.2 ст.152 ЗК України, п.п.7, 19, 22, 25 постанови ПВС від 16.04.2004р. №7 про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Позивачі в судове засідання не з`явились, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. На задоволенні позовних вимог наполягають в повному обсязі.

Відповідач за первісних позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, але від її представника - адвоката Юрова В.П. до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення первісного позову заперечує, на задоволенні своїх позовних вимог наполягає у повному обсязі.

Відповідач за первісних позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, але від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення первісного позову заперечує, на задоволенні своїх позовних вимог наполягає у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, з урахуванням пояснень сторін по справі та їх представників, наданих в попередніх судових засіданнях та в заявах по суті справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, в задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід відмовити з наступних підстав.

ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить 97/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується наступними документами:

- договором дарування частини домоволодіння від 13.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області за реєстровим номером 3342 /а.с.7/;

- договором купівлі - продажу частини домоволодіння від 13.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О. за реєстровим номером 785 /а.с.8/;

- витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно сформованого Комунальним підприємством «Мелітопольське бюро технічної інвентаризації» /а.с.9/;

- витягом про державну реєстрацію прав виданого Комунальним підприємством «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації /а.с.10/.

ОСОБА_2 , на праві приватної власності належить 41/200 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується наступними документами:

- договором дарування частини домоволодіння від 13.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області за реєстровим номером 3342 /а.с.7/;

- про реєстрацію права власності на нерухоме майно сформованого Комунальним підприємством «Мелітопольське бюро технічної інвентаризації» /а.с.9/.

ОСОБА_3 , на праві приватної власності належить 31/100, частина домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується наступними документами:

- свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.08.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф. за реєстровим номером №2-1408 /а.с.69/;

- договором дарування частки домоволодіння від 16.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г., зареєстрованого в реєстрі за №755 /а.с.70/;

- витягом про державну реєстрацію прав сформованого Комунальним підприємством «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» /а.с.71/;

ОСОБА_4 , на праві приватної власності належить 11/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування частки домоволодіння від 05.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенкової Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за №3113 /а.с.74-76/.

Домоволодіння знаходиться на земельної ділянці площею 707 кв.м., яка виділена на підставі рішення Мелітопольської міської Ради №688 від 3.09.1954р., що підтверджується технічним паспортом від 15.05.2009р. КП Мелітопольське МБТІ та технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ММВВ ЗРФ ДП «ДЗК» від 2011 року /а.с.11-13/.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як члени родини спільно володіють та користуються 138/200 (97/200 + 41/200) частинами домоволодіння але у них відсутнє взаєморозуміння з ОСОБА_3 щодо визначення порядку користуванням домоволодінням та земельною ділянкою на якої воно знаходиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні свої прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожний із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.03.2016 року по справі було призначено судово - будівельну експертизу, проведення якої було доручено «Регіональному судово-експертному бюро» м. Запоріжжя.

09.08.2016 року на адресу суду надійшов висновок експерта №2207 за результатами проведення будівельно - технічної експертизи по цивільній справі №320/8273-15-ц.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині виділу ним у спільне користування частини домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 707 кв.м., на якої воно знаходиться, пропорційно 138/200 частин домоволодіння по II варіанту висновку судової будівельної технічної експертизи №2207 від 03.08.2016р. обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам, висновку фахівця в галузі судової будівельної технічної експертизі та наведеним нормам діючого законодавства України.

В свою чергу ІІ варіант порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 передбачає наступне.

Частина земельної ділянки S-1 площею 3,3м2 та ділянки S-2 площею 9,62 м2 пропонується у загальне користування співвласників (S-1 - для доступу та обслуговування будинку літ. «Г» та сараю літ. «В-1», а S-2 - для доступу та обслуговування убиральні літ. «П». та сараю літ. «М-1») (червоний маркер).

Співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропонуються земельні ділянки S-5 площею 17,56м2 та S-6 площею 443,66м2. В зв`язку з тим, що частина земельної ділянки пропонується в загальне користування, співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пропонується всього земельних ділянок загальною площею 467,68м2 (17,56+443,66+3,3*1/2+9,62*1/2), що менш ніж покладено на ідеальну частку в 138/200 частини домоволодіння на 20,15м2 (487,83-467-68).

Співвласнику ОСОБА_3 пропонуються земельні ділянки S-3 площею 231,67м2 та S-4 площею 1,19м2. В зв`язку з тим, що частина земельної ділянки пропонується в загальне користування, співвласнику ОСОБА_3 пропонується всього земельних ділянок загальною площею 239,32м2 (231,67+1,19+3,3*1/2+9,62/1/2), що більш ніж покладено на ідеальну частку в 31/100 частини домоволодіння на 20,15м2 (239,32-219,17).

Отже, співвласнику ОСОБА_3 пропонується земельна ділянка площею на 20,15м2 більш ніж покладено на ідеальну частку, а співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - земельна ділянка площею менш на 20,15 м2 ніж покладено на ідеальну частку. За вказаним варіантом не забезпечується доступ співвласника ОСОБА_3 до частини воріт.

Разом із тим, судом враховується, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташовано два житлових будинки, влаштовано два заїзди, що підтверджується листом №ко-578/з від 13.11.2013 року Управління містобудування і архітектури Мелітопольської міської ради. Крім того, згідно долучених фототаблиць вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_1 має двоє в`їзних воріт, одними з яких користуються спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а іншими воротами користується ОСОБА_3

Суд критично ставиться до доводів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що судова будівельна технічна експертиза №2207 від 03.08.2016р. не враховує права ОСОБА_4 , оскільки за змістом експертизи та із пояснень судового експерта ОСОБА_9 , які він надав у судовому засіданні, при провадженні експертизи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 показали експерту будівлі та споруди якими користуються сторони як своїми власними об`єктами, т.т. між сторонами в цієї частині існував та встановлений фактичний порядок користування об`єктами нерухомості які експерт оглянув на місцевості. Виключно саме з вказаних пояснень сторін і робилися висновки судового експерта, метою якого було максимально наблизити варіанти порядку користування до показань сторін по справі та з врахуванням вимог ДБН України, градо будівного законодавства України. Крім того, відповідно останніх уточнень позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять виділити ним у спільне користування частину домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 707 кв.м., на якої воно знаходиться, пропорційно 138/200 частин домоволодіння по II варіанту висновку судової будівельної технічної експертизи №2207 від 03.08.2016р. Від вимоги про виділення частини домоволодіння та земельної ділянки на користь ОСОБА_3 позивачі за первісним позовом відмовилися, тому обраний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спосіб захисту у даній частині не порушує прав користування ОСОБА_4 Тем більше, що ОСОБА_4 ніколи не мешкав у домоволодінні АДРЕСА_1 і не користується ним.

Щодо вимог про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого житлового будинку Н-1 розміром (9,11 + 9,28)/2 х 6,56 + 0,10 х 0,38 + (4,20 + 4,13) / 2 х 3,58, навісу н1 розміром (2,98 + 2,88)/2 х 4,20, та приведення будинку Г-1 до зареєстрованих розмірів 4,30 х 4,21 шляхом здійснення відповідних ремонтно-будівельних робіт за рахунок ОСОБА_3 , судом не вбачається підстав для їх задоволення з наступного.

Відповідно до висновків Верховного Суду України викладених у Постанові від 19.04.2017 у справі № 6-129цс17 у ст. 376 ЦК України поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт:

1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети;

2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту;

3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Верховний суд зауважив, що з урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Хоча факт самочинного будівництва житлового будинку Н-1 розміром (9,11 + 9,28)/2 х 6,56 + 0,10 х 0,38 + (4,20 + 4,13) / 2 х 3,58, навісу н1 розміром (2,98 + 2,88)/2 х 4,20; самочинного часткового знесення житлового будинку Г-1 (зареєстровані розміри 4,50 х 8,90; фактичні розміри 4,30 х 4,21) з боку ОСОБА_3 підтверджений актом КП Мелітопольське МБТІ від 1.06.2013р. про самочинне будівництво, позивачами не доведено, що ними вжити всі передбачені законодавством України заході щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, а також не доведено те, які саме права власності домоволодінням суттєво порушені відносно них ОСОБА_3 , а також те, чому суд у даному випадку повинен застосували таку крайню міру як знесення самочинного будівництва.

Що торкається двох однакових позовних вимог викладених у зустрічних позовах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у яких вони просять усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом знесення за рахунок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вольєру та огорожі з профільного листа оцинкованої сталі суд вважає їх безпідставними у зв`язку з тим, позивачами за зустрічними позовами не доведено, що ними вжити всі передбачені законодавством України заході щодо реагування та притягнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відповідальності, а також не доведено те, які саме права землекористування на території домоволодінням суттєво порушені відносно них, а також те, чому суд у даному випадку повинен застосували таку крайню міру як знесення самочинного будівництва. Відповідно до розписки від 26.06.2009р. підписаною ОСОБА_5 , попереднім співвласником домоволодіння, останній надав згоду на влаштування паркану. До того ж відповідно до пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не спростовані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на місці вказаного паркану стояв дерев`яний паркан який був встановлений ще у 1950 роки. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 убрали ветхій паркан та на його місці встановили сучасний паркан.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до положень ст.ст. 131, 132 Земельного кодексу України (в редакції від 01.01.2008р.) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім`я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо);г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку;ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) зобов`язання сторін. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення.

Відповідно до вимог передбачених ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до вимог передбачених ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається: 3) юридичним особам у разі внесення до статутного фонду (статутного або складеного капіталу) об`єктів нерухомого майна їх засновниками (учасниками).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не доведено то, що право користуванням земельною ділянкою за ними зареєстровано.

Таким чином, з огляду на вище викладене, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 352-356 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення порядку користування - задовольнити частково.

Визначити порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 707 кв.м., на якої воно знаходиться, виділивши у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 707 кв.м., на якої воно знаходиться, пропорційно 138/200 частин домоволодіння по II варіанту висновку судової будівельної технічної експертизи №2207 від 03.08.2016р., в іншій частина позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні домоволодінням- відмовити у повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням - відмовити у повному обсязі

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 26.04.2019 року.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О.В.Редько