Ухвала

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 201/13613/16-ц

провадження № 61-3731ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Дніпропетровська міська рада, Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, комунальне підприємство «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом прибирання паркану та перебудови паркану,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 325 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до підпункту 14 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від

03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом статті 325 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Відповідно до частини другої статті 325 ЦПК України у разі пропущення строку, встановленого частиною першою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об'єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 не було повідомлено апеляційним судом про розгляд даної справи. Про ухвалення апеляційним судом Дніпропетровської області оскаржуваного рішення, заявник дізналася на стадії виконання даного судового рішення Соборним відділом державної виконавчої служби міста Дніпра. В той час ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року за нововиявленими обставинами. Оскільки ухвалою Дніпровського апеляційного суду від

23 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено, заявник, посилаючись на частину першу статті 390 ЦПК України, просить поновити строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

ОСОБА_3 державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржуване рішення ухвалено судом апеляційної інстанції 08 червня 2017 року. Таким чином останнім днем оскарження, з врахуванням вимог статтей 70, 325 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції), є 29 червня 2017 року.

ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою

20 лютого 2019 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження більш ніж один рік.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Заявляючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 вказує на те, що про ухвалення 08 червня 2017 року апеляційним судом Дніпропетровської області рішення вона дізналася після відкриття виконавчого провадження і одразу звернулася до суду із заявою про перегляд даного рішення за нововиявленими обставинами.

З ОСОБА_3 державного реєстру судових рішень, вбачається, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2018 року було відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 достеменно було відомо про оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції з січня 2018 року, однак заявник звернулася до суду із касаційною скаргою лише у лютому 2019 року.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії»).

Ураховуючи наведене, зазначені заявником, причини пропуску процесуального строку не є поважними. Заявник була обізнана про ухвалення оскаржуваного судового рішення, однак, діючи на власний розсуд, жодних дій щодо його вчасного оскарження не вчиняла протягом тривалого часу, у зв'язку із чим відсутні правові підстави для поновлення їй пропущеного процесуального строку.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Ураховуючи наведене, зазначені заявником обставини свідчать про зловживання нею своїми процесуальними правами, а не про поважність причин пропуску процесуального строку, а відтак не можуть бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Поновлення заявнику строку на касаційне оскарження судових рішень, які було ухвалено більш один рік потому, буде суперечити принципу правової визначеності, основним елементом якого є принцип остаточності судового рішення, а отже може бути визнано порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки касаційна скарга подана після спливу одного року з дня ухвалення рішення апеляційним судом, керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Дніпропетровська міська рада, Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, комунальне підприємство «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом прибирання паркану та перебудови паркану.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило