ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/760/19 Справа № 209/2053/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 березня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, процентів та 3% річних,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив в ході розгляду справи, посилаючись на те, що 30 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за умовами яким остання отримала у борг суму 1 000 доларів США, зі сплатою 10 % на місяць за користування кредитом із зобов'язанням його повернення до 30 квітня 2016 року.

У зазначений строк ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання не виконала, оскільки позику не повернула.

У зв'язку із вищезазначеним, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму боргу у розмірі 90 948, 61 грн, з яких: 27 460,86 грн - сума боргу, 60 413,90 грн. - проценти за договором позики, а також 3% річних - 3 073,85 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 березня 2018 рокупозовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2 90 948, 61 грн, з яких: 27 460,86 грн - сума боргу, 60 413,90 грн. - проценти за договором позики, а також 3% річних - 3 073,85 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновків про наявність невиконаного відповідачем боргового зобов'язання, оскільки відповідачем було сплачено послуги нотаріуса та сплачено 350 польських злотих державного мита за реєстрацію юридичної особи ТОВ «DIAMOND ALLIANCE», що підтверджується витягом з Польського Краєвого реєстру судового, а тому між сторонами відбулася новація боргу, враховуючи прийняття позивачем виконання грошового зобов'язання відповідача у вищезазначений спосіб.

01 жовтня 2018 року ОСОБА_2 в порядку, передбаченому положеннями ст.360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому не погоджується з доводами апеляційної скарги, посилаючись на те, що обов'язок з повернення боргу у розмірі 1 000 доларів США залишився у відповідача по сьогоднішній день, оскільки твердження про новацію боргу 30 травня 2016 року у вигляді одноособової заяви про вихід зі складу товариства з ТОВ «Діамант Альянс» та намір відступити належну їй частку 50% статутного капіталу - позивачеві, не свідчить про виконання зобов'язань. Крім того, нотаріусом посвідчено що заява складена за власною волею Відповідача без тиску, яка не містить жодного посилання на борги відповідача та укладений договір позики. Таким чином даний документ не може бути розцінений як доказ новації боргу між сторонами за їх згодою. Доданий Відповідачем нелегалізований і не засвідчений документ Республіки Польща на польській мові теж не містить підтвердження погашення заборгованості і не може бути розцінено судом як доказ новації боргу Відповідача. Оплата Відповідачем послуг польського нотаріусу не має відношення до погашення заборгованості.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошей в розмірі 1 000 доларів США, за яким відповідач зобов'язалася повернути позивачу грошові кошти у строк до 30 квітня 2016 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 10 % на місяць, що дорівнює 100 доларів США щомісячно.

Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою складеною 30 грудня 2015 року ОСОБА_1 (а.с.11).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції встановлено, що відповідачем сплачено відсотки за користування кредитом у період з 30 січня 2016 року по 30 березня 2016 року по 100 доларів США щомісяця на загальну суму за 3 місяця в розмірі 300 доларів США, що підтверджується записами позивача на борговій розписці відповідача (а.с.11 оберт), але в подальшому відповідачем не сплачуювались відсотки за користування кредитом з квітня 2016 року, що не оспорювалось сторонами у справі.

До теперішнього часу відповідачем борг та проценти за користування кредитом не сплачено, у зв'язку з чим позивач звертався з заявою до правоохоронних органів, що підтверджується висновком за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 4508 (а.с. 12).

Наявність спору між сторонами на підставі виниклих спірних боргових відносин щодо запозиченої відповідачем у позивача суми грошових коштів в розмірі 1 000 доларів США, які не були повернуті, також підтверджується наданим представником відповідача ОСОБА_4 висновком за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 4504 та листом Дніпровського ВП від 15.09.2017 року (а.с. 101).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.526, 530, 625, 1049, 1050 ЦК України, в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про одночасне стягнення процентів, передбачених ст.536 ЦК України, виключає підстави застосування судом ст.625 ЦК України , не заслуговують на увагу та спростовуються наступними нормами.

Згідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами.

Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Таким чином, норма щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

З урахуванням викладеного, позивач має право на отримання трьох процентів річних від простроченої суми.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності невиконаного відповідачем боргового зобов'язання, оскільки відповідачем було сплачено послуги нотаріуса та сплачено 350 польських злотих державного мита за реєстрацію юридичної особи ТОВ «DIAMOND ALLIANCE», що підтверджується витягом з Польського Краєвого реєстру судового, а тому між сторонами відбулася новація боргу, враховуючи прийняття позивачем виконання грошового зобов'язання відповідача у вищезазначений спосіб, не заслуговують на увагу суду, оскільки були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені відповідачем в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 березня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова