Ухвала

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 214/2320/19

провадження № 61-15700ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є.В., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 20 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця, за участю заінтересованих осіб: Саксаганського відділу держаної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій просить поновити строк для подання скарги та скасувати постанови державного виконавця: про відкриття виконавчого провадження від 19 грудня 2018 року ВП № 57947247; про стягнення виконавчого збору від 19 грудня 2018 року ВП № 57947247; про арешт майна боржника від 19 грудня 2018 року ВП № 57947247; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19 грудня 2018 року ВП № 57947247.

Скарга мотивована тим, що оскаржувані постанови йому не направлялись та не вручались, ознайомився з матеріалами провадження лише 26 березня 2019 року та подав скаргу 27 березня 2019 року, тому вважає, що строк оскарження постанов не пропустив.

ОСОБА_2 зазначає, що у виконавчому листі № 2/214/1674/13, виданому Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 28 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, вказано строк пред`явлення листа до виконання - 15 жовтня 2014 року. Оскільки із заявою про відкриття виконавчого провадження ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із пропуском цього строку 19 грудня 2018 року, тому постанови про відкриття виконавчого провадження вважає незаконними.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 травня 2019 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні скарги.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у серпні 2019 року, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 20 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з правомірності дії державного виконавця щодо прийняття постанов від 19 грудня 2018 року: про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, арешт майна боржника та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які прийнято у відповідності до вимог діючого Закону України «Про виконавче провадження».

Так, на час відкриття виконавчого провадження (19 грудня 2018 року) діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 №1404 - VIII.

Пунктом 5 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, при винесені постанов державний виконавець обґрунтовано керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, № 1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час виникненні спірних правовідносин, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як видно з матеріалів справи, постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Лисечко І. В. 19 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 57947247 з примусового виконання виконавчого листа від 28 жовтня 2013 року № 2/214/1674/13 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 77 361,65 грн.

Стаття 25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час вчинення виконавчої дії передбачає, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частин першої, четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Постановою державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу від 21 грудня 2015 року виконавчий лист № 2/214/1674/13 від 28 жовтня 2013 року було повторно повернуто стягувачу з відміткою «пункт 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», відсутність у боржника майна».

Отже, за заявою стягувача втретє 19 грудня 2018 року виконавче провадження за виконавчим листом від 28 жовтня2013 року № 2/214/1674/13 було відкрите із дотриманням вимог 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Доводи касаційної скарги про розповсюдження на спірні правовідносини Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року є безпідставними, оскільки цей Закон втратив чинність на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, який набрав законної сили 05 жовтня 2016 року, в той час, коли у стягувача не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржуються, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а також рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не буде мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначено.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця, за участю заінтересованих осіб: Саксаганського відділу держаної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 20 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко