П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„14" травня 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 266/2219/18

Номер провадження 22-ц/804/1081/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє Лозінська Оксана Олександрівна на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 травня 2018 року головуючого судді Сараєва І.А. із складанням повного тексту судового рішення 22 травня 2018 року по цивільній справі про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,мотивуючи вимоги тим, що 06 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав умови договору, у зв`язку з чим, станом на 31 січня 2018 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 33 468,91 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 3 760,51 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 27 538,45 грн.; заборгованості за пенею та комісією 100 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1 569,95 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та відшкодувати сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 травня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 грудня 2005 року в розмірі 31 298,96 грн., яка складається із : заборгованості за кредитом 3760,51 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 27 538,45 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє Лозінська О. О. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування, недоведеність та не відповідність обставин, які мають істотне значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що позивачем порушено строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено 17 березня 2015 року у розмірі 500 грн., строк дії картки закінчився, а позивач звернувся до суду з позовом лише 20 квітня 2018 року.Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, тобто з дати неотримання чергового платежу. Доказів про поважність причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано. Крім того, вказує що позивачем має бути зроблений перерахунок заборгованості за кредитним договором, в якому має бути виключена заборгованість по пені і штрафам, починаючи з 14 квітня 2014 року, відповідно до вимог Закону України « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, зазначає, що згідно тарифів базова процентна ставка в місяць нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 36 днів в році та складає 30 % річних до 31 серпня 2014 року. Починаючи з 01 вересня 2014 року та у квітні 2015 року банк збільшив відсоткову ставку за даним кредитним договором з 30 % до 43,2%. Посилаючись на ст.ст. 628, 1056-1 ЦК України, зазначає, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому раз, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку, зауважує, що відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. Щодо нарахування відсотків, посилаючись на ст.ст. 631, 1048 ЦК України, зазначає, що судом першої інстанції не встановлено фактичні обставини, а саме строк дії договору, укладеного між сторонами, ухвалив рішення про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору, не з`ясувавши порядку нарахування таких процентів, зауважує, що аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16 та від 08 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16. До того вказує, що суд задовольнив позовні вимоги частково, але судовий збір стягнуто у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України , відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Лозінська О.О. підтримала доводи апеляційної скарги, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ,що діє за довіреністю Малервейн М.С. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення ,надала письмові пояснення ( а.с.150,157-171).

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з*явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.10-12 за № 1074 (а.с. 145).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін,дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом,з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки . Згідно умов договору, позичальник зобов`язався повернути кредит частинами у розмірах та у строки повернення кредиту, зазначеними у кредитному договорі, та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 13-14).

Відповідач ОСОБА_1 допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого, станом на 31 січня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 33 468,91 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 3 760,51 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 27 538,45 грн.; заборгованості за пенею та комісією 100 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1 569,95 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що відповідачем порушено умови кредитного договору. Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог суд виходив з того, що відповідач зареєстрований та проживає у місті Маріуполі , яке входить в зону АТО, а тому з урахуванням приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до нарахування не підлягали: заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) та штраф (процентна складова).

З висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитися не можна, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, позичальник погодився з запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором .

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не заперечував отримання кредиту в банку та користування кредитною карткою на підставі договору від 06 грудня 2005 року.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Стаття 625 ЦК України передбачає обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу.

Отже, обов`язок відповідача по виконання умов кредитного договору передбачений законом.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Обставини щодо укладення кредитного договору та отримання кредитної картки відповідачем не спростовуються,та підтверджуються паспортними даними,які відповідач ОСОБА_1 особисто засвідчував при укладанні договору,випискою по картковому рахунку.

Відповідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заперечуючи проти апеляційної скарги , представник АТ КБ «ПриватБанк» надала апеляційному суду довідку про видачу відповідачу платіжних карток, скрін-шот кредитної картки,виписку з рахунку (а.с.158-171).

З представлених доказів та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31 січня 2018 року, поданим до позовної заяви, вбачається, що після укладення договору від 06 грудня 2005 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредитну картку НОМЕР_1 зі строком дії до грудня 2012 року та кредитну картку НОМЕР_2 зі строком до жовтня 2015 року і активно користувався коштами наданими йому у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.62,158,160-171).

Оскільки в повному обсязі відповідач умови договору по поверненню кредитних коштів не виконував, залишилася не погашеною заборгованість по тілу кредиту в розмірі 3760 ,51 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності до вимог банку, подавши відповідну заяву суду (а.с.46).

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг та пункту 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначеного щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами скаржника про пропуск банком строку позовної давності, оскільки зі справи вбачається, що строк дії кредитної картки, яка була видана відповідачу,закінчувався в останній день жовтня 2015 року, тобто 31 жовтня 2015 року , а з позовними вимогами до суду банк ,згідно реєстру поштових відправлень, звернувся 16 квітня 2018 року (а.с.72-73) - в межах трирічного строку позовної давності,а тому заборгованість по кредиту у розмірі 3760,51 грн. судом правильно стягнута з відповідача на користь банку.

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

З розрахунку заборгованості вбачається,що останній платіж був здійснений відповідачем 17 березня 2015 року у розмірі 500 грн. та 25 березня 2015 року у розмірі 200 грн.(а.с.11).

Також,з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином не виконував договірні зобов*язання.Нарахована заборгованість по процентам у розмірі 27 538,45 грн. проведена банком з дня укладення договору з 06 грудня 2005 року по 31 січня 2018 року. Оскільки строк дії картки встановлений до жовтня 2015 року, а з позовом про повернення кредиту в повному обсязі банк звернувся 16 квітня 2018 року, то апеляційний суд дійшов висновку , що стягнення заборгованості за процентами можливе з 17 квітня 2015 року.

Таким чином, враховуючи загальний строк позовної давності, який встановлений законом у три роки, апеляційний суд дійшов висновку , що стягнення процентів з ОСОБА_1 за вимогами банку можливо за період з 17 квітня 2015 року по день дії картки 31 жовтня 2015 року.

Наведений відповідачем період нарахування процентів приймається до уваги тільки в частині закінчення строку нарахування процентів, який відповідає строку дії картки.

Разом з тим, не погоджуючись із рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі зазначав, що банк не мав права в односторонньому порядку підвищувати процентну ставку за кредитом та вимагати повернення коштів з урахуванням такого підвищення.

Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу при укладенні договору були встановлені в розмірі 36%, а в подальшому нараховувалися в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, виходячи з процентної ставки 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2018 року - 43,2% річних ( а.с.12).

Апеляційний суд вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за межами строків позовної давності та за підвищеною процентною ставкою , а також висновки суду про задоволення цих вимог в повному обсязі, є необґрунтованими і це є підставою для скасування судового рішення в частині стягнення процентів за договором.

Так, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч.4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної ставки банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п.114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Наданий позивачем апеляційному суду розрахунок заборгованості, в частині зміни розміру процентної ставки та відповідних нарахувань, не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, оскільки не містять даних щодо отримання відповідачем інформації про підвищення процентної ставки.

Тому слушними є доводи апеляційної скарги про те, що підвищення процентної ставки для розрахунку процентів з 01 вересня 2014 року, що призвело до збільшення загальної суми заборгованості за кредитним договором, проведено позивачем необґрунтовано.

Посилання представника позивача на Умови та правила надання банківських послуг, які передбачають повідомлення про зміни тарифного плану через SMS-повідомлення, апеляційним судом не можуть бути прийняті до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Долучені до справи копії SMS - повідомлень з інформацією про підвищення процентів з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року не містять відомостей про отримання цих повідомлень відповідачем (а.с.71).

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника про зміну відсоткової ставки з 36% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам підлягає коригуванню, виходячи із 36% ставки на рік, згідно умов договору, та в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, а саме - з 17 квітня 2015 року по 31 жовтня 2015 року.

З урахуванням вищенаведеного, заборгованість по процентам апеляційним судом визначається в розмірі 740,82 грн. та розраховується наступним чином: 3760,51 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 0,001 % х 197 (кількість днів за період з 17 квітня 2015 року по 31 жовтня 2015 року закінчення строку дії картки).

Що стосується вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 листопада 2015 року (після закінчення строку дії картки) до 31 січня 2018 року (в межах позову), то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 жовтня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 листопада 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а

не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 листопада 2015 року до 31 січня 2018 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають. З вказаних підстав , рішення суду першої інстанції , а саме процентів за користування кредитними коштами в розмірі 27 538,45 грн. підлягає скасуванню .

З урахуванням положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та штрафів відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині рішенням суду першої інстанції було відмовлено за безпідставністю вимог,тому доводи скарги у вказаній частині судом апеляційної інстанції відхиляються .

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості ,підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині ,про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 грудня 2005 року у розмірі 3760,51 грн., та суми заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 740,82 грн. за період з 17 квітня 2015 року по 31 жовтня 2010 року .

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи за апеляційною скаргою відповідача апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 221/5102/16-ц провадження № 61-27747св18.

З урахуванням висновків про часткове задоволення позовних вимог банку апеляційний суд вважає, що позивачу, на підставі ст.141 ЦПК України, слід відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору - у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції .

Встановлено, що при зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 1762 грн. за ціною позову 33 468,91 грн. (а.с. 1).Оскільки під час перегляду справи в апеляційному суді, розмір заборгованості відповідача перед банком визначено в сумі 4 501,33 грн.(3760,51 грн. тіло кредиту+ 740,82 грн. проценти), що становить 13,45% задоволених вимог, то розмір відшкодування судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції визначається 236,99 грн.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 33 468,91 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє Лозінська Оксана Олександрівна - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 травня 2018 року скасувати в частині стягнення суми заборгованості та судових витрат та ухвалити нове рішення у відповідній частині .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,ІПН НОМЕР_3 ,яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ,, вул. Грушевського, буд. 1д, м. Київ, 01001; р/р НОМЕР_4 , МФО 305299, суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.12.2005 року станом на 31 січня 2018 року у розмірі 3760 ( три тисячі сімсот шістдесят ) грн. 51коп.,суму заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 740 (сімсот сорок ) грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,ІПН НОМЕР_3 ,яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , вул. Грушевського, буд. 1д, м. Київ, 01001; р/р НОМЕР_4 , МФО 305299, судовий збір у розмірі 236 (двісті тридцять шість ) грн.99 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 17 травня 2019 року .

Судді: