Апеляційне провадження № 22-ц/824/891/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 755/2480/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), АндрієнкоА.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Боско»,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Укрфарм»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року, постановлену під головуванням судді Арапіної Н.Є. в приміщенні суду, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося з позовом до ОСОБА_5, треті особи: ТОВ «Боско», ТОВ «Виробниче об'єднання «Укрфарм», про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості: ТОВ «Боско» за кредитним договором № 010/14/226 від 27 листопада 2007 року та ТОВ «Виробниче об'єднання «Укрфарм» за кредитним договором № 010/14/218 від 19 листопада 2007 року перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 4 087 854 грн. 33 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 3 448 221,11 грн., заборгованості за відсотками - 620 250,02 грн., пені за порушення строків сплати відсотків - 19 382,70 грн. а саме: заборгованість ТОВ «Боско» за Кредитним договором № 010/14/226 від 27 листопада 2007 року становить 1 607 860,01 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 354 221,11 грн., заборгованості по нарахованим, але не сплаченим відсоткам у розмірі - 253 638,90 грн.; заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ВО «Укрфарм» за Кредитним договором № 010/14/218 від 19 листопада 2007 року становить 2 479 994,32 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 094 000,00 грн., заборгованості по нарахованим, але не сплаченим відсоткам у розмірі 366 611,62 грн., пені за порушення сплати відсотків у розмірі 19 382,70 грн. Звернуто стягнення на майно передане в іпотеку відповідно до Договору іпотеки № 010/14/03/311 від 14 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. за реєстровим номером 7557, а саме: нежилі приміщення складаються з приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 1 поверху (в літ. А), загальною площею - 183,20 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу № 545, посвідченого Товарною біржею «Українська біржа десятинна» 23 березня 2000 року за реєстровим № 0720ю-545. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» зі встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмету іпотеки в сумі 3 509 106,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 3654,00 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 відхилено, заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року залишено без змін.

У січні 2017 року ОСОБА_5 подав заяву про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, обґрунтовуючи тим, що 21 грудня 2016 року він дізнався про рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, треті особи: ТОВ «Боско», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніка Холдінг Інвест», ТОВ «ВО «Укрфарм», Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфафарм», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична фірма КФК», назву якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Здоров'я Тотал», про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Предметом розгляду вказаного спору було, зокрема визначення загального розміру заборгованості ТОВ «Боско» за кредитним договором від 27 листопада 2007 року № 010/14/226 та її складових, а також загального розміру заборгованості ТОВ «ВО «Укрфарм» за кредитним договором від 19 листопада 2007 року № 010/14/218 та її складових (вказані кредитні договори були укладені в рамках Генеральної кредитної угоди від 16 листопада 2007 року № 010/14/209). Вищевказані кількісні показники суттєво відрізняються від тих, що вказані в заочному рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року. Згаданим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року встановлено, що нарахування ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пені за порушення строків сплати кредиту в загальному розмірі 722 653 грн 44 коп. та пені за порушення строків сплати відсотків в загальному розмірі 258 521 грн 32 коп., всього 981 174 грн 76 коп. було здійснено помилково, що стало підставою для відмови ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від позову в цій частині. Вважає, що вказані обставини в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, є істотними для повного та об'єктивного розгляду цієї справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема на те, що твердження суду в ухвалі ґрунтується лише на письмових запереченнях ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Вказівка суду, що заборгованість у зазначених в заяві справах стягувалася за різні періоди є безпідставною та необґрунтованою.

Зважаючи на положення пункту 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Гіндрюк Т.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися. Про розгляд справи повідомлялися належно, проте про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 листопада 2015 року заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 за участю третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Боско», Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Укрфарм» про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості: Товариства з обмеженою відповідальністю «Боско» за кредитним договором № 010/14/226 від 27 листопада 2007 року та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Укрфарм» за кредитним договором № 010/14/218 від 19 листопада 2007 року перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 4 087 854 грн. 33 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 3 448 221,11 грн., заборгованості за відсотками - 620 250,02 грн., пені за порушення строків сплати відсотків - 19 382,70 грн. а саме: заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Боско» за Кредитним договором № 010/14/226 від 27 листопада 2007 року становить 1 607 860,01 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 354 221,11 грн., заборгованості по нарахованим, але не сплаченим відсоткам у розмірі - 253 638,90 грн.; заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ВО «Укрфарм» за Кредитним договором № 010/14/218 від 19 листопада 2007 року становить 2 479 994,32 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 094 000,00 грн., заборгованості по нарахованим, але не сплаченим відсоткам у розмірі 366 611,62 грн., пені за порушення сплати відсотків у розмірі 19 382,70 грн. Звернуто стягнення на майно передане в іпотеку відповідно до Договору іпотеки № 010/14/03/311 від 14 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. за реєстровим номером 7557, а саме: нежилі приміщення складаються з приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 1 поверху (в літ. А), загальною площею - 183,20 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу № 545, посвідченого Товарною біржею «Українська біржа десятинна» 23 березня 2000 року за реєстровим № 0720ю-545. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» зі встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмету іпотеки в сумі 3 509 106,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 3654,00 гривень (а.с. 177-187, т.2).

11 лютого 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва залишено без розгляду заяву представника відповідача ОСОБА_5, за участю заінтересованих осіб Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Боско», Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Укрфарм» про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року (а.с. 239-243, т.2).

15 червня 2016 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року залишено без змін (а.с. 40-45, т.3).

Звертаючись із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, заявником зазначено, що 21 грудня 2016 року він дізнався про рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Боско», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніка Холдінг Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Укрфарм», Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфафарм», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична фірма КФК», назву якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Здоров'я Тотал» про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому розміри заборгованостей та його складові Товариства з обмеженою відповідальністю «Боско» за кредитним договором № 010/14/226 від 27 листопада 2007 року та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Укрфарм» за кредитним договором № 010/14/218 від 19 листопада 2007 року суттєво відрізняються від тих, що вказані в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року. Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року було встановлено, що нарахування Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» пені за порушення строків сплати кредиту в загальному розмірі 722 653,44 грн. та пені за порушення строків сплати відсотків в загальному розмірі 258 521,32 грн., а всього 981 174,76 грн. було здійсненно помилково.

Заявником надано рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, треті особи ТОВ «Боско», ТОВ «Ніка Холдінг Інвест», ТОВ «Виробниче об'єднання «Укрфарм», ТОВ «Альфафарм», ТОВ «Фармацевтична фірма КФК», назву якого змінено на ТОВ «Здоров'я Тотал» про стягнення заборгованості за кредитними договорами, яким змінено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2013 року в частині визначення суми заборгованості по тілу кредиту та зменшено розмір заборгованості по тілу кредиту, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до суми 37 154 815,41 грн., а загальний розмір заборгованості з суми 42 809 439,18 грн. до суми 41 827 101,42 грн. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2013 року в частині стягнення заборгованості по пені за порушення строків сплати кредиту та за порушення строків сплати процентів скасовано. Провадження у справі у вказаній частині закрито. В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 105-110, т. 3).

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд першої інстанції виходив з того, що в заяві не наведені встановлені законом обставини, на підставі яких може бути переглянуто у зв'язку з нововиявленими обставинами заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Підстави перегляду рішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили та судового наказу викладені у статті 361 ЦПК України (в редакції яка діяла на час постановлення ухвали). Відповідно до п. 1 ч. 2 цієї статті підставою для перегляду рішення або ухвали суду у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

В пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Заявник істотними для справи обставинами вважає наявність рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2016 року, предметом розгляду за яким було в тому числі визначення загального розміру заборгованості ТОВ «Боско» за кредитним договором № 010/14/226 від 27.11.2007 та її складових, а також загального розміру заборгованості ТОВ «ВО «Укрфарм» за кредитним договором № 010/14/218 та її складових, яка не досліджувалась судом першої інстанції при винесенні заочного рішення. При цьому зазначав, що вищезазначені кількісні показники суттєво відрізняються від тих, що вказані в заочному рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2015.

Проте, такі обставини щодо розміру заборгованості, що заявлена банком до стягнення у справі №755/2480/15-ц, не можуть бути за своєю суттю нововиявленими обставинами, виходячи з наступного.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (п. З Постанови № 4 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами»).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка грунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесіз розгляду справи (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 17 «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами»).

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін або які мають для правильного вирішення спору.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 зі справи № 3-108гс14 : «До нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є їх наявність на час розгляду справи та те, що ці обставини не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи».

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Більше того, жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (див. п.п. 51-52 рішення Суду у справі "Рябих проти Росії" від 24 червня 2003 року; ухвала Суду щодо прийнятності заяви N 62608/00 "Агротехсервіс проти України"; п.п. 42-44 рішення Суду у справі "Желтяков проти України" від 9 червня 2011 року).

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано ряд порушень, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що отримали обґрунтовану оцінку в оскаржуваній ухвалі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 зводяться до того, що рішення підлягає скасуванню у зв'язку з існуванням іншого рішення суду, за яким стягнуто ту ж заборгованість за тими ж кредитними договорами, однак судом апеляційної інстанції не вирішується справа по суті, а лише процесуальне питання щодо можливості перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

В зв'язку з тим, що підставами заяви ОСОБА_5 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2015 у справі №755/2480/15-ц є переоцінка судом доказів у справі, а саме обставин розміру заборгованості, яка заявлена у двох різних справах, участь у яких приймав відповідач, за різний період та за різними кредитними договорами (укладеними як в національній валюті - гривні, так і в іноземній валюті - долар США), то обставини, на які посилається Відповідач у будь-якому разі не можуть бути нововиявленими.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що ОСОБА_5 було реалізовано право на оскарження в апеляційному порядку заочного рішення районного суду.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata -остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду (рішення від 3.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п. 40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

Враховуючи викладене, апеляційний суд визнає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до перегляду постановленого по справі рішення за нововиявленими обставинами.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам.

Підстав до скасування судового рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 4 березня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: