РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини їхньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем у справі вона перебувала у шлюбі, який 08 червня 2000 року було розірвано. Однак внаслідок спільного подальшого проживання з відповідачем, у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_4 .

В даний час відповідач проживає окремо від сім`ї, не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню дитини.

У зв`язку з тим, що самостійно утримувати дитину їй важко, звернулась до суду та просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача у її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 березня 2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги підтримала у повному обсязі з підстав заявлених у позовній заяві. Додатково зазначила, що з відповідачем спільно не проживає із грудня 2018 року. Останнім часом він зловживає алкогольними напоями, неодноразово вчиняв насильство в сім`ї, що стало підставою для застосування щодо нього обмежувального припису. Участі в утриманні неповнолітньої дочки Зореслави відповідач не приймає взагалі, самостійно їй важко забезпечувати достатній рівень життя дочки.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю. Підставою щодо заперечення позову зазначив відсутність у нього коштів на утримання неповнолітньої дочки. Просив відкласти судове засідання на інший день у зв`язку із хворобою свого представника, однак жодних документів щодо участі представника у справі та його хвороби не надав.

На підставі ст.ст.223 та 275 ЦПК України, суд зважив на те, що провадження у справі триває 60 днів; сторони беруть участь у справі особисто; відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про судові засідання у справі та мав можливість завчасно забезпечити участь у справі свого представника, однак цього не зробив; жодних належних доказів щодо поважності причин незабезпечення (в тому числі неявки) представника в судове засідання не подав; правом подачі відзиву у справі протягом двох місяців також не скористався; а разом з тим визначені Законом строки для розгляду справи у спрощеному позовному провадженні спливають, - суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та розглянув її у судовому засіданні з участю сторін.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, представлені позивачем на виконання вимог ст.81 ЦПК України та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення у повному обсязі із уточненнями щодо мінімального розміру стягуваних аліментів, які визначені нормами Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до статей 12 та 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних права обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України (далі -СК України).

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1995 року.

На підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 червня 2000 року шлюб між сторонами було розірвано.

Однак після розірвання шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 року у позивача та відповідача народилась дочка ОСОБА_3 , що підтверджено копією її свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . В даному свідоцтві містяться відомості про те, що відповідач є батьком дитини, і вказаний факт ним також в судовому засіданні не заперечувався.

Згідно ч.1 ст.6 Європейської конвенції про правовий статус дітей, народжених поза шлюбом, ратифікованої Законом України № 862-VI від 14 січня 2009 року, яка є джерелом права, батько й мати дитини, народженої поза шлюбом, мають такі самі обов`язки її утримувати, які були б за її народження в шлюбі.

У відповідності до ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина.

Стаття 59 Закону України «Про освіту» передбачає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Отже, батьки зобов`язані, постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім`ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв, виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни, сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу, виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.

На підставі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відтак судом встановлено, що обов`язок щодо утримання, виховання, навчання та розвиток дитини покладений законодавством на обох батьків.

У відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

На підставі ч.2 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає за можливим задовольнити позовні вимоги шляхом стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Суд вважає неналежними доводи відповідача про відсутність у нього коштів для сплати аліментів в якості аргументу для відмови у задоволенні позову, оскільки він є здоровим, працездатним чоловіком, а тому може у повній мірі виконувати свій обов`язок щодо утримання своєї дитини хоча б за мінімальними стандартами життя, про що просить позивач.

Одночасно суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Позов було подано до суду 25 березня 2019 року, а тому аліменти слід стягувати з цієї дати.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.180-183, 191 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 березня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер