ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» травня 2019 року

м. Харків

справа № 641/7863/17-ц

провадження № 22ц/818/2215/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_2 , представник відповідача - Міщенко О.В.,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року в складі судді Чайка І.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 26 серпня 2017 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг при супроводженні правочину.

Вказала, що на виконання зазначеного договору нею надано відповідачу послуги, а саме: надано можливість огляду будинку за адресою: АДРЕСА_1 , познайомлено з його власником ОСОБА_7 , надано можливість ознайомитися з правовстановлюючими документами щодо будинку і юридичні роз`яснення.

Зазначила, що відповідач повністю погодився з умовами укладеного договору та підписав його, чим підтвердив отримання послуг у повному обсязі.

Вказала, що згідно умов договору ОСОБА_2 зобов`язаний у випадку придбання об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 ним або членами його сім`ї, оплатити послуги виконавця в розмірі 5% від вартості об`єкту нерухомості на момент укладання договору купівлі-продажу.

Зазначила, що відповідач неодноразово телефонував їй та отримував інформацію щодо об`єкту нерухомого майна, просив домовитись з власником будинку щодо зменшення його ціни, що і було нею зроблено, проте з 25 вересня 2017 року ОСОБА_2 почав уникати зустрічей з нею та перестав відповідати на телефонні дзвінки.

Вказала, що 15 листопада 2017 року дізналась про те, що 31 жовтня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 укладено договори купівлі-продажу вищезазначеного будинку та земельної ділянки під будинком, однак вимог укладеного між сторонами договору про надання послуг щодо їх оплати відповідачем не виконано.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором про надання послуг при супроводженні правочину від 26 серпня 2017 року в розмірі 62 386,55 грн., штраф - 5000,00 грн., пеню - 12 477,31 грн., а загалом - 79 863,86 грн.

Не погоджуючись з позовом, у січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, який у подальшому уточнив.

Зустрічний позов мотивовано тим, що вказаний договір має бути визнано недійсним, оскільки при його укладенні ОСОБА_4 внесла до нього пункти, що суперечать одне одному, а саме, на початку договору вона зазначена як фізична особа, проте, в кінці договору вказана як фізична особа-підприємець ОСОБА_4 та проставлений відповідний відбиток печатки.

Вказав, що у договорі відсутня конкретна ціна за надані послуги, та він не був ознайомлений з ціною послуг у розмірі 62 386,55 грн. під час укладення договору.

Зазначив, що ОСОБА_4 не виконала умов договору щодо проведення юридичної експертизи правовстановлюючих документів на об`єкт, збору та юридичної перевірки інших документів, необхідних для договору відчуження, виявлення обставин за попередніми угодами з об`єктом, які можуть спричинити втрату або обмеження права власності на квартиру для замовника, а також визнання угоди купівлі-продажу недійсною; юридичного супроводу угоди, нотаріального оформлення та не надала до суду документів, які б підтверджували належне виконання зобов`язання.

Вказав, що звіт про оцінку житлового будинку виконано на замовлення продавця, що підтверджує факт договірних відносин між ОСОБА_4 та продавцем будинку, отже, такі дії вчинено не на виконання договору з надання послуг.

Зазначив, що умови договору щодо того, що для виникнення обов`язку з оплати послуг виконавця достатньо виконання показу об`єкту, є несправедливими, оскільки фактично знімають з виконавця обов`язки щодо виконання інших послуг, передбачених договором, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Вказав, що договір укладено із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки його умови містять обов`язки виконавця щодо вчинення дій, для здійснення яких вона має бути фахівцем з відповідною вищою освітою, мати освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста та пройти відповідну підготовку і отримати кваліфікацію, тоді як відомостей щодо юридичної освіти ОСОБА_4 , її права на проведення експертизи не надано.

Крім того, умови договору містять обов`язок виконавця щодо нотаріального оформлення угоди, проте, ОСОБА_4 не є нотаріусом.

Просив визнати недійсним договір про надання послуг при супроводі угоди без номеру від 26 серпня 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і застосувати наслідки недійсності.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року первісний позов ОСОБА_4 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь суму заборгованості за договором про надання послуг при супроводженні правочину від 26 серпня 2017 року в загальному розмірі 79 863,86 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 800,00 грн., а всього 80 663,55 грн.; зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що у договорі відсутня конкретна ціна за надання послуг, та визначення ціни у формі процентів порушує права споживача; що він не підписав би договір, якби був повідомлений про ціну послуг у розмірі 62 386,55 грн.; що виконавцем не виконано всі послуги, передбачені договором; що відсутній акт показу домоволодіння; що згідно пояснень продавця ОСОБА_7 він особисто показував домоволодіння ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 діяла в інтересах продавця, який замовляв оцінку домоволодіння та сплачував її послуги за усним договором; що договір укладено із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки його умови містять обов`язки виконавця щодо вчинення дій, для здійснення яких ОСОБА_4 має бути фахівцем з відповідною вищою освітою та мати право надавати експертні висновки.

26 березня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_4 вважала рішення таким, що постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. При цьому зазначила, що доводи та вимоги апеляційної скарги висновку суду не спростували, а навпаки, підтвердили його правильність та законність.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_2 не довів, що ОСОБА_4 не виконано умови договору про надання послуг щодо оплати послуг виконавця, тому з нього підлягає стягненню заборгованість за цим договором, а також штраф та пеня; що підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 серпня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір з надання послуг при супроводженні правочину, предметом якого є надання виконавцем послуг з показу та юридичного супроводу правочину купівлі-продажу для замовника об`єкта нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції сторонами визнано обставиною, яка не підлягає доказуванню, що « ОСОБА_2 », як зазначено у договорі, та « ОСОБА_2 » є однією особою.

Згідно пункту 2.1 договору виконавець здійснює: показ об`єкта замовнику; проведення юридичної експертизи правовстановлюючих документів на об`єкт; збір та юридичну перевірку інших документів, необхідних для укладання правочину з відчуження об`єкта; виявлення обставин щодо попередніх правочинів з об`єктом, що можуть спричинити втрату або обмеження права власності на квартиру для замовника, а також підстав для визнання майбутнього правочину купівлі-продажу об`єкта недійсним; юридичний супровід правочину: нотаріальне оформлення, де покупцем буде замовник або інша особа, що перебуває із замовником у родинному зв`язку, зокрема, батьки, діти, подружжя.

Відповідно до пункту 3.1 договору протягом строку дії договору замовник зобов`язується: не здійснювати будь-яких дій (особисто або через посередників) з придбання об`єкта нерухомості без узгодження з виконавцем; не придбавати об`єкт нерухомості, не сплативши виконавцю встановлену пунктом 3.1.3. даного договору плату за надання послуг; оплатити послуги виконавця в розмірі 5 % від вартості об`єкта в момент укладення договору купівлі-продажу, зазначеного в пункті 1.1. даного договору між замовником (або його родичами, в тому числі, батьками, дітьми, чоловіком (дружиною) замовника) і власником об`єкта.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що у разі несплати в момент укладення договору купівлі-продажу об`єкта, зазначеного в пункті 1.1. даного договору, між замовником (або його родичами, в тому числі, батьками, дітьми, чоловіком (дружиною) замовника) і власником об`єкта, замовник зобов`язаний сплатити одноразово штраф у розмірі 5000,00 грн. і за кожен день прострочення платежу нараховується пеня в розмірі 1% від суми зобов`язання з оплати, зазначеної в пункті 3.1.3 даного договору.

Відповідно до пункту 7.2. договору за згодою сторін підписання замовником вказаного договору є автоматичним визнанням надання йому в повному обсязі послуги, вказаної у пункті 2.1.1 (показ об`єкта нерухомості).

Згідно пункту 7.3. договору за згодою сторін для виникнення обов`язку замовника, встановленого пунктом 3.1.3 договору (оплата послуг виконавця) достатньо виконання виконавцем пункту 2.1.1 договору (показ об`єкта) і виконання пункту 7.4. договору.

Відповідно до пункту 7.4. договору за згодою сторін державна реєстрація права власності на об`єкт за замовником або його родичами є підтвердженням повного виконання виконавцем зобов`язань за договором.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 14634/23178 від 23 жовтня 2018 року, проведеної експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М. С. Бокаріуса встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 в документі «Договор по оказанию услуг при сопровождении сделки» б/н від 26 серпня 2017 року на зворотній стороні аркуша документа в графі «Заказчик:» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_2 (а. с. 107-114).

17 жовтня 2017 року ОСОБА_7 надано довіреність на ім`я ОСОБА_4 , посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. за номером № 2363, якою уповноважено її бути його представником у підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування та у відносинах з іншими громадянами, в тому числі, у комунальних службах, ОСББ, ЖЕКХ, з питання укладення та підписання договорів на сплату комунальних послуг та інших комунальних платежів, переоформлення особових рахунків, також представляти його інтереси у Центрі адміністративних послуг, Управлінні земельних ресурсів, Управлінні земельних відносин, Центрі земельного кадастру, Регіональній філії Державного агентства «Центр державного земельного кадастру», пов`язаних з експлуатацією належних йому на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки для їх обслуговування, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Метр-Експерт Плюс» №1 від 23 жовтня 2017 року на замовлення ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 відповідно до довіреності видано звіт про оцінку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 46).

31 жовтня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 1 247 731, 00 грн., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. за номером № 2471 (а. с. 11).

Також, 31 жовтня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки під будинком за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 79 618,00 грн., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. за номером 2475 (а. с. 12).

Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в розмірі, в строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 особисто підписав договір про надання послуг з ОСОБА_4 , чим визнав факт надання йому послуги з показу об`єкта нерухомого майна, та всупереч вимогам 3.1.1 та 3.1.2 договору уклав договір купівлі-продажу будинку без узгодження з ОСОБА_4 та без оплати її послуг, чим порушив зобов`язання, що виникло між сторонами.

Посилання ОСОБА_2 щодо того, що ОСОБА_4 не виконала умови договору є необґрунтованими, оскільки згідно умов договору його підписання замовником є автоматичним визнанням надання йому в повному обсязі послуги щодо показу об`єкта нерухомості, що є підставою для виникнення обов`язку замовника з оплати послуг виконавця за умови державної реєстрації права власності на об`єкт за замовником або його родичами.

Доводи ОСОБА_2 щодо відсутності акта показу домоволодіння, є безпідставними, оскільки складання такого акта умовами договору не передбачено. Натомість згідно пункту 7.2. договору його підписання свідчить про визнання замовником надання йому послуг з показу нерухомості.

Оскільки виконавцем договору про надання послуг умови цього договору виконано та здійснено показ об`єкта нерухомості, що згідно пункту 7.3. договору є достатнім для виникнення обов`язку замовника щодо оплати послуг виконавця за умови державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за замовником чи членами його сім`ї, однак, замовником умови договору виконані не були, оплати за надані послуги не здійснено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості зі сплати послуг у розмірі 62 386,55 грн., пені у розмірі 12 477,31 грн. та штрафу в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції суд першої інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення первісного позову.

Погоджується судова колегія і з висновком суду щодо відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За загальним правилом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з частинами 1, 2, 5, 6, 7 статті 18 вказаного Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

За змістом пунктів 2, 3, 10, 13, 14, 16 частини 3 статті 18 цього Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.

Аналізуючи положення статті 18 цього Закону, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Зазначене відповідає правовим висновкам, які викладено Верховним Судом України у постанові у справі № 6-40цс13, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року (справа № 320/2692/16-ц, провадження № 61-18862св18).

Згідно частин 1, 2, 6 статті 19 вказаного Закону нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; права споживача або небезпека, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З аналізу змісту статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що вказані норми передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів невідповідності спірного договору положенням ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що умови укладеного договору є несправедливими, оскільки ОСОБА_4 не має юридичної освіти та не є нотаріусом, отже, не могла надавати послуги щодо юридичного супроводу договору, експертизи, перевірки документів та нотаріального посвідчення, що договір укладено із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки його умови містять обов`язки виконавця щодо вчинення дій, для здійснення яких вона має бути фахівцем з відповідною вищою освітою та мати право надавати експертні висновки, є безпідставними.

Дійсно, з відповіді Міністерства юстиції України №51029/ПІ-ЮР-751-18/19.6.4 від 20 грудня 2018 року вбачається, що журнали реєстрації виданих свідоцтв про право на зайняття нотаріальною діяльністю не містять реєстраційного запису та відмітки стосовно видачі такого свідоцтва на ім`я ОСОБА_4 (а. с. 146).

Проте, ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 за наданням послуг щодо супроводу укладення договору купівлі-продажу, а не як до нотаріуса чи експерта з метою надання висновку, що свідчить про відсутність перешкод для ОСОБА_4 бути стороною такого договору та відповідність умов договору намірам сторін.

Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому зазначені всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог законодавства, які не суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання ОСОБА_2 щодо відсутності визначення ціни у оспорюваному договорі є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно вимог статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена, виходячи з його умов, вона визначається, виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

За змістом частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в розмірі, в строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, ціна у договорі може визначатися не лише у певній сумі, але також може бути встановлено порядок її визначення.

Пунктом 3.1.3. договору про надання послуг визначено, що замовник зобов`язаний оплатити послуги виконавця у розмірі 5 % від вартості об`єкта нерухомого майна в момент укладення договору купівлі-продажу.

Отже, договором встановлено порядок визначення ціни в залежності від вартості об`єкту нерухомого майна на момент оформлення договору купівлі-продажу.

Підписуючи договір ОСОБА_2 погодився з такими умовами визначення ціни та жодних застережень чи заперечень з цього приводу не виклав.

Таким чином, визначення у договорі про надання послуг ціни у відсотковому співвідношенні до ціни продажу нерухомого майна є правомірним та узгоджено сторонами під час його укладення.

Отже, спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог або заперечень щодо умов договору.

Будучи вільним в укладенні договору та викладенні його умов, керуючись свободою договору, наданою статтями 6, 627 ЦК України, ОСОБА_2 визначив умови договору з виконавцем, не відмовився від його укладення та приймав його виконання.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 жовтня 2018 року (справа № 127/28820/15-ц, провадження № 61-16814св18).

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 висновок суду не спростувала.

Таким чином, підстави для визнання спірного договору про надання послуг недійсним відсутні.

Посилання ОСОБА_2 щодо того, що представник позивача є працівником суду апеляційної інстанції, що мало вплив на ухвалення рішення судом першої інстанції, є безпідставними, оскільки доказів заінтересованості судді у розгляді справи або існування обставин, що викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності, не надано. За наявності відповідних підстав відповідач не був позбавлений можливості заявити відвід судді суду першої інстанції, проте, як вбачається з матеріалів справи, таким правом не скористався.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, щонотаріально посвідчені договори є неналежними та недопустимими доказами у справі, оскільки на них поширюється нотаріальна таємниця; що оригінали договорів купівлі-продажу не досліджувались; не можуть бути взяті до уваги, оскільки оригінал договору купівлі-продажу будинку ухвалою Комінтернівського районного суду від 17 січня 2018 року витребувано для огляду у ОСОБА_2 , проте, ним не надано.

Крім того, ОСОБА_4 має право на отримання документів від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності від 17 жовтня 2017 року, отже, наявність у неї копій нотаріально посвідчених договорів, стороною яких він є, не свідчить про порушення нотаріальної таємниці та недопустимість таких доказів.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що у договорі ОСОБА_4 зазначена і як фізична особа, і як фізична особа-підприємець, що є введенням його в оману, є необґрунтованими.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_4 з 16 травня 2006 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності - діяльність агентств нерухомості (а. с. 42-44).

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа-підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх. У той же час особа, отримавши правовий статус «фізична особа-підприємець», не набуває статусу юридичної особи та виходячи із цього її прав та обов`язків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 303/5186/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи оспорюваний договір підписано ОСОБА_4 та скріплено печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 .

Враховуючи, що ОСОБА_4 та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є однією і тією ж самою особою, та вимоги ЦК України не містять обмежень щодо суб`єктного складу договору про надання послуг, укладення договору таким чином не суперечить вимогам закону та не порушує права замовника.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що згідно пояснень продавця ОСОБА_7 він особисто показував домоволодіння ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 діяла в інтересах продавця, який замовляв оцінку домоволодіння та сплачував її послуги за усним договором, спростовуються укладеним між сторонами договором про надання послуг. Крім того, відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не є предметом спору у справі, та зазначені пояснення не подавались та не досліджувались судом першої інстанції, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості оцінювати такий доказ.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу - залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.