ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Херсон

справа № 766/3880/19

провадження № 22-ц/819/863/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , наухвалу Херсонського міського суду Херсонської областіу складі судді Майдан С.І. від 28 лютого 2019 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та поділ спільно нажитого майна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю домоволодіння яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та комплексу та майданчика для прийняття та перенавантаження сипучих матеріалів, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , визнання за нею трава власності на Ѕ частину спільно нажитого майна.

З метою забезпечення позову, позивачка звернулася до суду із заявою про накладення арешту та заборону відчуження у будь-який спосіб майна, що належить ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також комплекс та майданчик для прийняття та перенавантаження сипучих матеріалів, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2019 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Накладено арешт та заборонено відчуження у будь-який спосіб майна, що належить ОСОБА_1 , а саме домоволодіння яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також комплекс та майданчик для прийняття та перенавантаження сипучих матеріалів, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову, просить ухвалу суду про забезпечення позову скасувати.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір майнового характеру.

Однією із вимог позивачки є визнання за нею права власності на Ѕ частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та на Ѕ частину комплексу та майданчику для прийняття та перевантаження сипучих матеріалів за адресою: АДРЕСА_2 ,

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачеві або підлягають передачі чи сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» надано судам роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи, що правомірність дій кожної із сторін щодо спірного нерухомого майна не є очевидною і зважаючи на те, що обраний судом захід забезпечення позову у зазначений заявником спосіб забезпечить збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, і такий захід забезпечення позову не призведе до перешкоджання господарської діяльності відповідача та інших учасників справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв відповідно до визначених нормами процесуального права завдань та основних засад цивільного судочинства і обґрунтовано дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивачки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що, вживши заходи забезпечення позову щодо всього спірного майна, суд не врахував, що позивачкою заявлені вимоги про визнання права власності на 1/ 2 частину цього майна, а тому, враховуючи співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати позивачка, позовним вимогам, ухвалу суду слід змінити та вважати, що позов забезпечений шляхом накладення арешту та заборони відчуження у будь-який спосіб Ѕ частини майна, що належить ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , комплекс та майданчик для прийняття та перевантаження сипучих матеріалів за адресою: АДРЕСА_2.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються предмета та підстав заявленого позову, обґрунтованість якого під час вирішення питання щодо забезпечення позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2019 рокузмінити, вважати, що позов забезпечений шляхом накладення арешту та заборони відчуження у будь-який спосіб Ѕ частини майна, що належить ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , комплекс та майданчик для прийняття та перевантаження сипучих матеріалів за адресою: АДРЕСА_2.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року

Суддя Т.Г. Чорна