Справа № 138/2973/18
Провадження № 22-ц/801/967/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лисенко Т. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 рокуСправа № 138/2973/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 05 березня 2019 року у м. Могилів-Подільському суддею цього суду Лисенко Т. Ю . , зі складанням його повного тексту 11 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26 листопада 2013 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте, вказаний розмір аліментів не дозволяє позивачу матеріально забезпечити життєві потреби дочки, які полягають в харчуванні, навчанні, одязі, лікуванні та розвиткові, оскільки вона не має офіційного місця роботи, оплачує оренду житла, заняття дочки художньою гімнастикою, крім того, Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року в розмірі 1944,00 грн.

08 липня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину збільшено з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50%. Позивач вважає такі зміни до законодавства обставинами, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів, оскільки з урахуванням зазначених вимог закону розмір аліментів, які сплачує на її користь відповідач, не забезпечує дитині сторін прожитковий мінімум, отже, користуючись правом вибору способу стягнення аліментів, вважає, що стягнення аліментів у частці від доходу відповідача відповідає обов`язку батька на забезпечення потреб дитини, а відсутність достатнього заробітку не звільняє його від надання утримання дитині в належному розмірі.

Пославшись на вказані обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки, зокрема, стягувати з відповідача аліменти в розмірі ј всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, пославшись на його незаконність і необґрунтованість, невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09 жовтня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26 листопада 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а. с. 7-8).

З тексту вказаного рішення видно, що ОСОБА_1 здійснює оплату за харчування дитини в дошкільному навчальному закладі; сторони мають задовільний стан здоров`я; сторони не мають офіційного місця роботи та мають нестабільний заробіток; сторонам кошти на проживання частково надають їхні батьки; дохід позивача становить приблизно 2000 грн. на місяць, а дохід відповідача - 800-900 грн. на місяць; інші особи на утриманні відповідача не перебувають.

Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_4 директором СК «Нокаут» 24 вересня 2018 року, вона відвідує секцію художньої гімнастики в СК «Нокаут» з 01 вересня 2016 року 4 рази на тиждень та вартість щомісячного абонементу становить 450 грн (а. с. 9).

17 вересня 2018 року Комунальним закладом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 18 Вінницької міської ради» видано ОСОБА_4 довідку про те, що вона дійсно навчається у цій школі в 5-Г класі у 2018-2019 навчальному році (а. с. 10).

Згідно з актами від 02 квітня 2018 року та 08 жовтня 2018 року сусіди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердили, що вона дійсно проживає в АДРЕСА_1 , разом зі своєю донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11-12).

На підтвердження витрат на забезпечення потреб ОСОБА_4 позивачем надано суду накладну від 10 жовтня 2018 року про придбання канцтоварів і товарні чеки на придбання продуктів харчування, взуття та ліків (а. с. 13-16).

28 квітня 2017 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а. с. 33).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року ОСОБА_2 всиновлено неповнолітню ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 34).

Згідно зі свідоцтвом учасника бойових дій № 068457 від 25 лютого 20116 року ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а. с. 35).

Відповідно до виписок з історії хвороби ОСОБА_2 періодично протягом 2017-2018 років проходив стаціонарне лікування у Вінницькому обласному клінічному госпіталі ветеранів війни (а. с. 36-43).

З відзиву на позовну заяву про збільшення розміру аліментів (а. с. 26-28) та заяви відповідача на уточнення позовних вимог позивача про зміну розміру аліментів (а. с. 80-81) вбачається, що ОСОБА_2 не працює, проте не відмовлявся від обов`язку утримувати свою дочку ОСОБА_4 та частково визнав позов, зазначивши, що може сплачувати аліменти у розмірі 1100 грн, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертав увагу судів, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням, або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягають не тільки положення статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Встановивши вказані обставини, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, зокрема, відсутність належних та допустимих доказів погіршення матеріального стану позивача: зменшення розміру заробітної плати, збільшення витрат, необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, та навпаки, погіршення матеріального стану платника аліментів, який не працює, у 2017 році одружився і усиновив двох неповнолітніх дітей, приймав участь в АТО, а тому погіршився стан його здоров`я, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довела обставини, визначені ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у спосіб обраний тим з батьків, разом з яким проживає дитина, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, отже відсутні підстави прийняти часткове визнання відповідачем позову про стягнення з нього аліментів на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн щомісячно.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про збільшення розміру аліментів у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджується із висновками Верховного суд у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи не містять посилань на те, у чому конкретно такі підстави для скасування рішення полягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 30 травня 2019 року.