ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.

секретар Григоришина М.В.

імена (найменування) сторін:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): Публічне акціонерне товариства «Альфа-Банк»

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави, ухвалене 28 листопада 2018 року в приміщенні суду в м. Полтава, у складі судді Блажко І.О.

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим,

зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 14 червня 2017 року (т. 2 а.с. 51) просило стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 030,26 доларів США і 194 435,22 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2001/0408/88-008 від 17.04.2008 року. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 31 600 доларів США та зобов'язався повернути його і сплати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього «Графік погашення кредиту».

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, 17.04.2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 уклали договір поруки № 2001/0408/88-008-Р-1. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_3, як поручитель поручається за виконання ОСОБА_2 обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на 01.06.2017 року утворилась заборгованість за кредитом -19685,06 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 517 920,52 грн., за відсотками - 7 390,07 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 193 254,67 грн., пені -194 435,22 грн.

Зазначало, що 25.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договорами. В свою чергу, 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищевказаних договорів відбулося відступлення права вимоги у тому числі і за кредитним договором № 2001/0408/88-008 від 17.04.2008 року.

З цих підстав, вважає, що заборгованість має бути стягнута на користь банка з позичальника та його поручителя як із солідарних боржників.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про зміну умов кредитного договору та договору поруки.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк» про зміну умов кредитного договору та договору поруки залишено без розгляду.

ОСОБА_2, уточнивши свої позовні вимоги, просив визнати порушеними його права, як споживача фінансових послуг банку та визнати недійсним кредитний договір № 2001/0408/88-008 від 17.04.2008 року.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що кредитний договір не містить усіх істотних умов, які вимагаються чинним законодавством.

У грудні 2014 року із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» звернулась ОСОБА_3 та просила визнати договір поруки № 2001/0408/88-008-Р-1 від 17.04.2008 року припиненим.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що боржник перестав вносити чергові платежі по кредитному договору у березні 2014 року, проте протягом 6 місяців до неї, як до поручителя, банк з будь-якими вимогами не звертався.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2018 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі. У задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 030,26 доларів США та 194 435,22 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим задоволено.

Визнано договір поруки № 2001/0408/88-008-Р-1 від 17 квітня 2008 року припиненим.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення вмотивоване тим, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, а тому заборгованість, що утворилася у зв'язку із неналежним виконанням його умов з боку ОСОБА_2, підлягає стягненню у повному обсязі. Порука ОСОБА_3 є припиненою у зв'язку із тим, що протягом 6 місяців з дня виникнення права вимоги банк не звертався до неї із вимогами про погашення заборгованості.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку окремо один від одного оскаржили АТ «Альфа-Банк» та представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4

АТ «Альфа-Банк» просило скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог останньої, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог банку у повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме залишення поза увагою належного звернення банка з вимогою до поручителя протягом 6 місяців з дня виникнення права вимоги.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4 просив скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк», а також відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» відмовити у повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме залишення поза увагою суду наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ «Альфа-Банк» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, 17 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2001/0408/88-008 на отримання кредиту у розмірі 31 600 доларів США на строк з 17 квітня 2008 року по 16 квітня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с.5-7 т.1).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 31 600 доларів США на строк з 17 квітня 2008 року по 16 квітня 2018 року та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором.

Відповідно до п.1.3 позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Відповідно до п. 3.1. Договору позичальник зобов'язується погасити заборгованість шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 2203.3.0741863.61 щомісяця, через касу банку згідно додатку № 1, тобто до кожного 10-го числа місяця.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 кредитного договору, ВАТ "Сведбанк" уклав з ОСОБА_3 договір поруки № 2001/0408/88-008-Р-1 від 17.04.2008 року, у відповідності з якими позичальник і поручитель відповідають перед кредитором (банком) як солідарні боржники, що означає надання права банку вимагати виконання зобов'язань по кредитному договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителів разом так і від кожного окремо (а.с. 21 т. 1).

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 взятих на себе договірних зобов'язань станом на 01.06.2017 року утворилась заборгованість, яка становить 27 030,26 доларів США та 194435,22 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 19685,06 доларів США, сума заборгованості за відсотками 7435,20 доларів США, пеня 194 435,22 грн.

25.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договорами. В свою чергу, 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищевказаних договорів відбулося відступлення права вимоги у тому числі і за кредитним договором № 2001/0408/88-008 від 17.04.2008 року.

Право вимоги ПАТ «Альфа-Банк» сторонами не заперечується.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3, як з поручителя, суд першої інстанції виходив з припинення договору поруки від 17.04.2008 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

При вирішенні таких спорів має бути враховано, що згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Враховуючи, що право банку на отримання чергового платежу було порушене у зв'язку з його неповною оплатою позичальником у строк до 10 травня 2014 року, то строк пред'явлення вимоги до поручителя почав спливати з 11 травня 2014 року.

Враховуючи, що банк пред'явив вимогу до ОСОБА_3 30 вересня 2014 року, направивши її рекомендованим поштовим відправленням (т. 1 а.с. 27), а також звернувся із позовом до позичальника та поручителя банк 27 жовтня 2014 року, то підстави вважати, що порука була припинена, відсутні.

Той факт, що останній платіж за кредитним договором у розмірі 180 доларів США позичальником було здійснено 22 квітня 2014 року, не змінює визначених умовами кредитного договору строків внесення чергових платежів. Згідно додатку № 1 до кредитного договору, що є його складовою частиною, повна сплата чергового платежу у розмірі 264 долари США мала бути здійснена ОСОБА_2 у строк до 10 травня 2014 року включно. За таких обставин, порушення прав банку наступило 11 травня 2014 року, коли станом на 23-59 год. 10 травня 2014 року він не отримав від позичальника черговий платіж по кредиту у розмірах, визначених договором.

Отже, у даному випадку відсутні підстави, визначені ч. 4 ст. 559 ЦК України, для припинення поруки.

Посилання ОСОБА_3 на незаконне збільшення розміру відповідальності позичальника, а отже і поручителя, не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 8.4.1 договору від 08 грудня 2009 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2001/0408/88-008 від 17 квітня 2008 року, відсоткова ставка підвищується на 1 % за кожен факт порушення позичальником зобов'язань від рівня поточної ставки на дату порушення зобов'язання. Вказаний договір був підписаний сторонами.

Відповідно до договору від 08 грудня 2009 року про внесення змін та доповнень до договору поруки 2001/0408/88-008-Р-1 від 17.04.2008 року (т. 1 а.с. 22), ОСОБА_3 погодила вищевказані зміни до кредитного договору.

Отже, у даному випадку відсутні підстави, визначені ч. 1 ст. 559 ЦК України, для припинення поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

За таких обставин, заборгованість за кредитним договором № 2001/0408/88-008 від 17 квітня 2008 року підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як з солідарних боржників.

ОСОБА_2 вказував на неправильність розрахунку заборгованості, що був наданий банком. Однак, розрахунку заборгованості, який би він вважав правильним, ним надано не було.

Його посилання на висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 02 липня 2018 року (т. 2 а.с.210) є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Як вбачається зі змісту ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 02 серпня 2017 року, судом не ставилось перед експертом питання правильності розрахунку заборгованості, наданого банком, а також його відповідності умовам кредитного договору.

Всупереч викладеному експертом було надано відповідь на питання «Чи відповідає Розрахунок заборгованості за кредитом у валюті договору станом на 01 червня 2017 року (по сплаті кредитних коштів) умовам Кредитного договору № 2001/0408/88-008 від 17 квітня 2008 року та розрахунковим документам за цим кредитним договором?».

Відповідно до п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень перелік питань (дослівно у формулюванні документа про призначення експертизи (залучення експерта)), які поставлено на вирішення експертизи; якщо питання сформульовано неясно або його редакція не відповідає рекомендаціям, але зміст завдання експертові зрозумілий, то після наведення питання в редакції документа про призначення експертизи (залучення експерта) він може дати відповідні роз'яснення і викласти питання в редакції, що відповідає зазначеним рекомендаціям.

Всупереч вимогам вказаної Інструкції експертом не було викладено питання № 5 у іншій редакції, а доповнено його іншим питанням, яке не слідує зі змісту ухвали суду про призначення експертизи. При цьому, на питання № 5, яке було сформульоване в ухвалі суду, експертом відповіді надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За таких обставин, суд не може покласти в основу судового рішення висновок експерта в частині визначення правильності розрахунку заборгованості, наданого банком. Інші відомості, які б вказували на помилковість розрахунку заборгованості, у матеріалах справи відсутні.

Отже, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір № 2001/0408/88-008 від 17 квітня 2008 року містить усі необхідні істотні умови, які були належним чином погоджені сторонами. Окрім того, в момент укладення договору сторонами не було порушено вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним вимогам, ОСОБА_2 не було надано доказів, які б свідчили про наявність підстав, визначених ст. 215 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

ОСОБА_2 не зазначено реальних обставин, які не відповідають дійсності і щодо яких ВАТ «Сведбанк» ввів його в оману.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він був введений в оману щодо реальної відсоткової ставки є необґрунтованими. Висновком експертизи, на який посилається апелянт, не було встановлено невідповідності реальної відсоткової ставки умовам договору. Відповідь на зазначене питання (№2 ) експертом надана не була.

Які саме умови кредитного договору № 2001/0408/88-008 від 17 квітня 2008 року є несправедливими апелянтом також наведено не було.

Відповідно до п. 10.12 кредитного договору № 2001/0408/88-008 від 17 квітня 2008 року, підписанням цього договору позичальник стверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору йому булана надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі.

Отже, підписавши цей договір, а також додатки до нього, зміни до договору, позивач тим самим підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків i комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання пiд час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вapтocтi, видів та предметів cyпyтнix послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України, тобто виразив свою безумовну згоду з усіма його істотними умовами, що стосуються умов надання та повернення кредиту.

Таким чином, наведені вище факти повністю спростовують твердження позивача про ненадання йому банком повної інформації щодо умов кредитування і тим самим - введення його, як споживача, в оману щодо істотних умов кредитного договору, а тому правових підстав для визнання дій відповідача протиправними немає.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість ОСОБА_2 та його представником наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, судом першої інстанції допущено не було.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, наявні підстави для зміни розподілу судових витрат. Понесені АТ «Альфа-Банк» судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, підлягають стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим - скасувати та ухвалити в цій часині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 2001/0408/88-008 від 17 квітня 2008 року у розмірі 27 030,26 доларів США та 194 435,22 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» по 7 847,87 грн. судових витрат.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.М. Бондаревська

Т.О. Кривчун