Справа № 643/3928/19
Провадження № 2/643/2893/19
28.05.2019 року м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Терещенко В.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
ОСОБА_1 18.03.2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 2000,00 доларів США. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.08.2017 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики в формі розписки, згідно з яким ОСОБА_2 , як позичальник, одержала від позивача, як позикодавця, грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США, які зобов`язалась повернути у строк до 31.12.2017 року. По закінченні зазначеного строку відповідач суму позики не повернула. Під час зустрічі 09.06.2018 року відповідач підтвердила свої наміри повернути кошти та повторно написала розписку, якою зобов`язалась повернути вказані кошти 16.06.2018 року. 23.11.2018 року позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу щодо повернення позики. 24.11.2018 року письмова вимога доставлена у відділення Укрпошти за адресою проживання відповідача, про що у той же день оператор телефоном повідомила відповідачу. 27.12.2018 року письмову вимогу повернуто позивачу з формулюванням «закінчення терміну зберігання». 18.01.2019 року позивач зателефонував відповідачу з метою узгодити дату та час зустрічі і повідомив, що бажає вручити відповідачу письмову вимогу. Вони погодили зустріч на 20.01.2019 року на 18-00 год. за адресою проживання відповідача. 20.01.2019 року зустріч не відбулась на прохання відповідача. Надалі зустріч на прохання відповідача переносилась декілька разів. 24.01.2019 року зустріч відбулася. Позивач вручив відповідачу вимогу, відповідач розписалась і поставила дату отримання у повідомленні про вручення. Відповідач зобов`язалась повернути вказані в претензії кошти протягом 30 днів. Проте станом на день подання позову до суду, відповідач грошові кошти не повернула.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.04.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та доводи, викладені в позові. Пояснив, що станом на час розгляду даної цивільної справи, позику не повернуто.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлялася належним чином, причини не явки суду не повідомила.
Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Згідно розписки від 09.06.2018 року, виданої відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 , відповідач отримані в борг 22.08.2017 року грошові кошти в розмірі 2000,00 доларів США зобов`язується повернути 16.06.2018 року (а.с. 5).
23.11.2018 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія про повернення боргу за договором позики (а.с. 6-7).
Згідно наданого позивачем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та його пояснень, претензію відповідач отримала 24.01.2019 року (а.с. 8).
За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 с. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Як вбачається з правових позицій, викладених в постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Таким чином, між сторонами у встановленій законодавством формі було укладено договір позики, за яким грошові кошти було передано відповідачу. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються відповідними положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.
Судом в судовому засіданні були оглянуті оригінали розписок від 22.08.2017 року та 09.06.2018 року, які знаходились у позивача. Копії розписок містяться в матеріалах даної цивільної справи.
За таких обставин, враховуючи в сукупності факт знаходження у позивача розписок, а також його пояснення, згідно яких борг відповідачем повернуто не було, суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення позики.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі, еквівалентному 2000,00 доларів США.
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Як вбачається з правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі № 6-79 цс 14, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 03.06.2019 року.

Суддя Д.А. Крівцов