КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року місто Київ

Справа №756/671/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/6985/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Миронюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ярового Олександра Віталійовича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року про відмову у задоволенні подання про привід боржника, (у складі судді Майбоженко А.М.)

у справі за поданням старшого державного виконавця Оболонського районного управління юстиції у місті Києві Ярового Олександра Віталійовича про привід боржника ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року старший державний виконавець Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Яровий О. В. звернувся до суду з поданням про привід боржника ОСОБА_1

Обґрунтовував заявлені вимоги наступним.

На виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження, відкрите 03.03.2017 року на підставі виконавчого листа, виданого 07.11.2016 року Оболонським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 27 552 грн. завданої майнової шкоди, 5 000 грн. завданої моральної шкоди, а також судових витрат у розмірі 1 102,40 грн.

З моменту відкриття виконавчого провадження вчинено значну кількість виконавчих дій, які не призвели до виконання рішення суду.

Посилаючись на те, що боржник ігнорує законні вимоги державного виконавця, не з`являється на його виклики, умисно не виконує судове рішення, просив суд здійснити примусовий привід боржника до державного виконавця для проведення виконавчих дій та складання адміністративного протоколу за ст.188-13 КУпАП.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року у складі судді: Майбоженко А. М. у задоволенні подання старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Ярового О.В. про привід боржника ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції старший державний виконавець Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Яровий О. В. 18 травня 2018 року подав апеляційну скаргу.

В поданій апеляційній скарзі заявник, посилаючись на доводи, викладені в поданні, вказував, що оскаржувана ухвала постановлене на неповно з`ясованих обставинах з порушенням вимог матеріального та процесуального права .(т.4 а.с.30-37) та просив скасувати ухвалу, ухвалити рішення, яким задовольнити подання державного виконавця про привід боржника ОСОБА_1 ; постановити окрему ухвалу щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», що виявилися у безпідставному затягуванні терміну розгляду подання державного виконавця, не вручення сторонам неповної ухвали після її проголошення, зволікання з виготовленням повного вмотивованого судового рішення (ухвали) від 25.04.2018р. про привід боржника, безпідставному залученні до матеріалів судової справи і взятті до уваги при винесенні необґрунтованого рішення клопотань боржника ОСОБА_1 , не наданні змоги учасникам процесу виступити у судових дебатах, прояві неповаги до учасників судового процесу та прояві неуважності щодо зазначення невірної дати видачі судом виконавчого листа, невірному застосуванні ст. 238 ЦПК України (відтворення звукозапису, демонстрація відеозапису і їх дослідження) при розгляді подання, підтриманні поза процесуальних взаємовідносин з учасниками судового процесу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Ярового О. В. на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що стаття 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано апеляційну скаргу окремо від рішення суду. У цьому переліку відсутня така ухвала як ухвала щодо приводу боржника, а тому ця ухвала не підлягає апеляційному оскарженню. Оскільки судом апеляційної інстанції помилково відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві Ярового О. В., то апеляційне провадження підлягає закриттю як помилково відкрите.

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року касаційну скаргу старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Ярового О.В. задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 липня 2018 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року містяться висновки , з огляду на які зазначено, що системний аналіз статті 438 ЦПК України та пункту 34 частини першої статті 353 ЦПК України свідчить, що ухвала суду першої інстанції за результатами вирішення питання про привід боржника може бути оскаржена в апеляційному порядку, оскільки особа, яка подає апеляційну скаргу, не може поновити свої права в інший спосіб аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції.

Під час продовження розгляду справи в апеляційному суді, в судове засідання апеляційного суду боржниця та державний виконавець не з`явились, про розгляд справи були повідомлені.

Відзиву на апеляційну скаргу старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ярового Олександра Віталійовича на адресу Київського апеляційного суду не надійшло.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого Желепи О.В., вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах заявлених доводів, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно частини першої статті 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд вважав встановленими такі обставини.

На виконанні у Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві знаходиться зведене виконавче провадження №53483140 з примусового виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва від 07.11.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 27225,00 грн. матеріальної шкоди, 5000,00 грн. моральної шкоди та 1102,40 грн. судових витрат.

03.03.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№53483140, копії якої направлені сторонам.

04.04.2017 року державним виконавцем у виконавчому провадженні винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Проте вжиті заходи не дали змогу стягнути з боржника кошти, належні стягувачу.

Згідно довідки Київського міського БТІ від 12.05.2017, за боржником на праві власності зареєстровано нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 17.04.2017 та 29.06.2017 при здійсненні державним виконавцем виходу за адресою місцезнаходження майна двері ніхто не відчинив. Крім цього ОСОБА_1 неодноразово направлялись виклики з`явитись до виконавчої служби.

Інші вжиті державним виконавцем виконавчі дії не призвели до бажаного результату - виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Пунктом 14 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець має право викликати фізичних осбі, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явиться за викликом виконавця, виконавець має право звернутись до суду щодо застосування до нього приводу.

Ні Законом України «Про виконавче провадження», ні нормами цивільного процесуального законодавства не визначено поняття, підстави, обмеження щодо застосування, а також мету приводу особи.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.2 Четвертого протоколу до Конвенції, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Під приводом особи слід, на думку суду, розуміти примусове супроводження особи, до якої він застосовується для проведення виконавчих дій в нашому випадку.

Примусове супроводження особи є обмеженням її прав на вільне пересування, гарантованого чинним законодавством. Таке право не є абсолютним, однак застосування таких обмежень має мати легітимну мету (інтереси національної чи громадської безпеки, підтримання публічного порядку, запобігання злочину, захист здоров`я чи моралі, прав і свобод інших осіб).

Метою застосування приводу відносно боржника ОСОБА_1 державним виконавцем зазначено необхідність вчинення виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду, зокрема входження до належної їй квартири, опис майна, а також складання протоколу про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 30.03.2018 року надано державному виконавцю дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 для вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53483140.

КУпАП передбачено застосування приводу щодо особи у разі ухилення її від явки на виклик органів внутрішніх справ або судді. Привід особи як захід забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення для складання протоколу нормами КУпАП не передбачений.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи вказані вимоги закону, суд встановив, що вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення не пов`язано з необхідністю її особистої присутності при цьому, оскільки державним виконавцем отримано дозвіл суду на примусове проникнення до належної їй квартири та вчинення необхідних виконавчих дій. Підстав для приводу особи для складання протоколу про адміністративне правопорушення чинне законодавство не передбачає.

Крім того, суд встановив, що державним виконавцем в порядку ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» доручено проведення виконавчих дій Сокирянському РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, однак відомості про виконання такого доручення матеріали виконавчого провадження не містять та про хід його виконання державним виконавцем не запитано.

Суд вважав недопустимим обмеження права особи на свободу пересування, застосування до неї примусового приводу, за відсутності легітимної мети для такого обмеження.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Доводи скарги про не повне встановлення обставин справи є недоведеними та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, з якої вбачається, що суд повно встановив обставини, які мали правове значення для вирішення подання державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне затягування терміну розгляду подання державного виконавця, не вручення сторонам неповної ухвали після її проголошення, зволікання з виготовленням повного вмотивованого судового рішення (ухвали) від 25.04.2018р. про привід боржника, безпідставне залучення до матеріалів судової справи і взятті до уваги при винесенні необґрунтованого рішення клопотань боржника ОСОБА_1 , не наданні змоги учасникам процесу виступити у судових дебатах, прояві неповаги до учасників судового процесу та прояві неуважності є недоведеними, та такими що не впливають на правильність висновків суду з приводу не доведеності державним виконавцем, того факту, що після приводу боржника до державного виконавця, з`явиться реальна можливість виконати рішення суду. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець достатньо не обґрунтував необхідність застосування до боржника примусового приводу та співмірність необхідності застосування такого заходу з усуненням перешкод для виконання рішення суду.

Апеляційна скарга державного виконавця не містить жодних доводів з приводу висновків суду про не співмірність обраного державним виконавцем примусового заходу з усуненням в подальшому перешкод для виконання рішення суду, якщо такий привід буде застосовано.

Доводи про порушення ст. 238 ЦПК України (відтворення звукозапису, демонстрація відеозапису і їх дослідження) також на законність постановленої ухвали суду не впливають.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування, визначених ст. 376 ЦПК України не встановлено, суд керуючись ст. 375 ЦПК України залишає апеляцінй скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ярового Олександра Віталійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: