Справа № 643/7754/19
Провадження № 2/643/3588/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2019 Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді: Мельникової І.Д.,

за участю секретаря: Назаренко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 , а також заборонити відповідачу виїзд за межі України.

В обгрунтування заяви зазначив, що 10.11.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики на суму 21000 доларів США, яку відповідач зобов`язався повернути до 01.04.2019 року. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим просить забезпечити позов.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали додані до заяви, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірими із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Згідно ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі.

На підставі викладеного, суд вважає не співмірними вимоги позивача про забезпечення позову, оскільки вимоги позивача про забезпечення позову фактично зводяться до того, щоб забезпечити можливість реального виконання рішення суду у наступному, а тому суд, виходячи з ціни позову, вважає за можливе вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту щодо однієї квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, вимоги позивача щодо заборони відповідачу виїзду за межі україни не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до Конституції України обмеження пересування громадянину є одним з найсуворіших заходів впливу на особу, що умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Аналізуючи наведене, застосування такого заходу до відповідача буде прямим порушення його конституційних прав. Крім того, дане питання може бути розглянуто судом у разі задоволення позовних вимог та ухиленням відповідача від виконання рішення суду в майбутньому.

У зв`язку з чим, суд вважає дану вимогу позивача передчасною та такою, що буде порушувати конституційні права відповідача, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаної вимоги.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 28361492).

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання один рік.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її дії.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Д. Мельникова