Справа № 202/4310/18
Провадження №2/202/353/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 травня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.

за участю секретаря - Некрасової А.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: відділ Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, Відділ органу опіки та піклування Служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_4 , треті особи: відділ Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, Відділ органу опіки та піклування Служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 липня 2018 року цивільну справу розподілено судді Волошину Є.В. та ухвалою від 13 серпня 2018 року відкрито провадження у справі.

В обґрунтування поданої позовної заяви позивач зазначив, що перебував з відповідачем у шлюбі з 24.09.2005 року. Під час перебування у шлюбі у нього та відповідача народився син: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 07 вересня 2016 року рішенням Індустріального районного суду шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2017 року, яке набрало чинності 07.03.2017 року, було визначено спосіб участі позивача у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме шляхом:призначення днів побачень чотири рази на місяць у вихідний день з 10-00 до 19-00 годин в місцях помешкання та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини та погодних умов з можливістю відвідування місця проживання батька без присутності матері ОСОБА_4 ; можливість спільного відпочинку на період відпустки ОСОБА_1 вирішувати шляхом спільної домовленості з матір`ю дитини, ОСОБА_4 .

На виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2017 року позивач 05.02.2018 року отримав виконавчий лист, для подальшого звернення до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Однак 17.04.2018 року позивачем було отримано повідомлення з Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, у зв`язку із тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень на підставі п.7 ч.4 ст.4 Закону України « Про виконавче провадження». Позивач звернувся із заявою до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в якій просив суд встановити спосіб і порядок виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2017 року, шляхом заборони ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії, що перешкоджають йому, приймати участь у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: у зазначеному у рішенні порядку.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2018 року у задоволенні заяви було відмовлено. Оскільки відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною просив суд: зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначеному рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2017 року способу участі у вихованні сина та стягнути судові витрати по справі.

Справа перебувала у провадженні судді Волошина Є.В. призначеного на посаду судді строком на п`ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №571/2013 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчилися повноваження судді.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року, справа розподілена судді Слюсар Л.П.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 26 жовтня 2018 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

09.01.2019 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої просив суд зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначеному рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2017 року способу його участі у вихованні сина та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 27.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Не заперечував, що до листопада 2017 року постійно спілкувався з сином. Але в листопаді 2017 року між ним та сином виник конфлікт, внаслідок чого він забрав у нього всі подарунки, які були подаровані ним раніше. Подарунки він повернув, однак після тієї події відповідач перешкоджає йому спілкуватися з сином.

Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі через відсутність предмету спору, вказали що вона жодних перешкод в спілкуванні позивача з сином не чинить та надала суду відзив на позов. Вказала, що в листопаді 2017 року позивач під час зустрічі з сином вдарив його та забрав у нього всі подаровані раніше подарунки. Свою поведінку позивач пояснив дитині, що він так жартував. Позивач вводить суд в оману, стверджуючи, що вона перешкоджає його спілкуванню з дитиною і не хоче зрозуміти, що син сам не хоче спілкуватися з ним. Просила в позові відмовити.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви, в якій просили розглянути справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.09.2005 року по 20.09.2016 року. В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5 . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2016 року, яке набрало чинності 20.09.2016 року, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_5 проживає з матір`ю.

09.06.2018 року ОСОБА_4 утворила нову сім`ю, зареєструвавши шлюб із ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради від 17.08.2018 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з вимогами ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно з приписами ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року (справа 202/7257/16-ц) визначено спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вихованні сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом призначення днів побачень чотири рази на місяць у вихідний день з 10-00 до 19-00 годин в місцях помешкання та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини та погодних умов з можливістю відвідування місця проживання батька без присутності матері ОСОБА_4 та можливість спільного відпочинку на період відпустки ОСОБА_1 вирішувати шляхом спільної домовленості з матір`ю дитини, ОСОБА_4 . Рішення набрало чинності 07.03.2017 року.

Повідомленням державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 16.04.2018 року виконавчий лист №202/7257/16-ц виданий 05.02.2018 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська повернений стягувачу без прийняття до виконання, оскільки рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення суду.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2018 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду, а саме заборони ОСОБА_4 вчиняти дії, що перешкоджають ОСОБА_1 приймати участь у вихованні сина - відмовлено.

Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов`язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст. ст. 153, 157, 159 Сімейного кодексу України).

В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що з боку відповідача, матері дитини чиняться перешкоди у його спілкуванні з сином, оскільки на даний час дитина проживає разом з матір`ю, позивач має бажання спілкуватись з дитиною, приймати активну участь у його вихованні.

Однак на підтвердження заявлених позовних вимог в частині чинення відповідачем перешкод у спілкуванні батька з неповнолітнім сином позивач не надав. Як вбачається із долучених позивачем звернення від 31.01.2018 року до начальника служби у справах дітей Індустріальної районної у місті ради та від 27.02.2018 року до начальника управління-служби у справах дітей Амур-нижньодніпровської у місті Дніпропетровську ради дані звернення були до подання виконавчого листа на виконання тому суд надає критичну оцінку та не приймає його як доказ відносин між сторонами та поведінки позивача.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння та неприязні стосунки, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між сторонами, така ситуація в їх особистих відносинах не давала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовило вирішення даного питання в судовому порядку, та такий порядок вже визначений рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року, яке на даний час як зазначає позивач не виконується відповідачем, однак діючим законодавством передбачено інший порядок забезпечення виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст.ст. 19,56,161 Сімейного Кодексу України, ст. ст. ст.ст. 4, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України ,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), треті особи: відділ Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради (49089, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд.8), Відділ органу опіки та піклування Служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради (49023, м. Дніпро, пр. Мануйлівський, буд.31, к.21), про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.06.2019 року.

Суддя Л.П. Слюсар