Дата документу 31.05.2019 Справа № 320/4677/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/4677/18 Головуючий у 1-й інстанції: Калугіна І.О.
провадження № 22-ц/807/1960/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Дашковської А.В.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубової Антоніни Олексіївни, ОСОБА_2 , за участю третьої особи: ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору дарування земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубової А.О., Білецької Н.Г., за участю третьої особи: ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору дарування земельної ділянки, який в подальшому було уточнено.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 жовтня 2007 року її батько ОСОБА_4 подарував їй земельну ділянку площею 600,14 кв. м, яка належала останньому на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 05 червня 2007 року, зі згоди своєї дружини ОСОБА_2 Вона як обдарована прийняла цей дарунок. За договором дарування до неї переходить право власності на земельну ділянку площею 600,14 кв. м згідно з державним актом на право власності від 05 червня 2007 року, про що здійснений запис нотаріусом Зубовою А.О. на цьому державному акті. Під час укладення договору дарування були дотримані вимоги статті 203 ЦК України, а тому просила визнати вказаний договір дарування дійсним.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 скористалась своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу, визнавши її обгрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно Державного акту серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення XXI сесії 23 скликання Мелітопольської міської ради народних депутатів 2/7 від 12 червня 2000 року, земельна ділянка площею 600,14 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки - присадибна ділянка, належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 25 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., вбачається, що ОСОБА_4 передав у власність безоплатно, а ОСОБА_1 прийняла у власність як дарунок земельну ділянку площею 600,14 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки - присадибна ділянка, що підтверджується копією вказаного договору дарування земельної ділянки від 25 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4427 /а.с.3/.

В той же час, судом встановлено, що земельна ділянка площею 600,14 кв. м вже була предметом судового розгляду.

Так, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, Комунальне підприємство «Водоканал», Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова Антоніна Олексіївна про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту, стягнення судових витрат, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , терті особи - Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», Комунальне підприємство «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна про стягнення грошових сум, право власності на земельну ділянку площею 600 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв.м, визнано за ОСОБА_3 з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року, визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 600,14 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25.10.2007р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 4427.

Зазначене рішення суду від 20 листопада 2012 року набрало законної сили 28 березня 2013 року.

Таким чином, судом встановлено, що на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, право власності на земельну ділянку площею 600,14 кв. м, про яку йдеться в даному позові, належить іншій особі - ОСОБА_3 . До того ж, судовим рішенням встановлено, що таке право власності ОСОБА_3 набула з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 (батьком позивача) та ОСОБА_3 , а договір дарування цієї земельної ділянки від 25 жовтня 2007р. було визнано недійсним. Про вищевказане рішення суду та встановлені ним обставини позивач ОСОБА_1 була обізнана, оскільки приймала участь у судовому розгляді.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності з приписами ч. 1 ст. 5 ЦК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивач ОСОБА_1 зазначає про відсутність спору між нею та відповідачем ОСОБА_2 , отже не вбачається порушення, невизнання або оспорювання прав та інтересів позивача, які б потребували судового захисту.

В той же час, позов між позивачем та власником земельної ділянки ОСОБА_3 вже був вирішений судом в іншій справі, та в тій же справі визнано недійсним договір дарування, який в цьому позові у цій справі просить визнати дійсним ОСОБА_1 , позиваючись до іншого відповідача - ОСОБА_2 , яка не має взагалі ніякого відношення до спірної земельної ділянки та договору дарування цієї ділянки.

Тому суд правильно визнав, що права ОСОБА_1 визначеним нею відповідачем не порушувались.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів, яким уже надано оцінка у іншій цивільній справі, у якій вирішено долю вказаної земельної ділянки та надано оцінку вказаному договору дарування, який визнаний недійсним.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 31 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: