Провадження №2-з/760/77/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі Ковальській К.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та виділення майна в натурі,

В С Т А Н О В И В :

21.06.2018 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати недійсним Свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на 12/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, від 11.03.2004, видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 03.03.2004 №397-С/ЖБ;

- визнати недійсним Свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на 88/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, від 11.03.2004, видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 03.03.2004 №397-С/ЖБ;

- виділити в натурі ОСОБА_1 із спільної часткової власності в окремий обєкт нерухомого майна належну їй Ѕ частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з приміщень житлового будинку, загальною площею 36.9 кв.м., в тому числі: 1.1 передпокій 5,2 кв.м.; 1.2 житлова 6,0 кв.м.; 1.3 кухня 8,8 кв.м.; 1.4 коридор 4,8 кв.м.; 1.5 житлова 12,1 кв.м.; господарські будівлі та споруди: сарай літ. Ж,Б. вбиральня літ. Г, погріб літ. В.

Ухвалою судді від 30.07.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження.

06.03.2019 на адресу суду надійшла від ОСОБА_1 заява про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладання арешту на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 145,6 кв. м. та зареєстрований за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до винесення судового рішення по суті спору, а також заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам здійснювати перебудову, добудову чи капітальний ремонт домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 145,6 кв.м., зареєстрованого за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та заборони ОСОБА_2 та будь - яким іншим юридичним чи фізичним особам здійснювати будівництво житлового будинку чи інших будівель та споруд на земельній ділянці, на якій розташоване спірне нерухоме майно (земельна ділянка площею 0,09 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, до винесення судового рішення по суті спору.

Заявник зазначила, що в обґрунтування позовних вимог вона посилалася на те, що домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності. Після придбання частини житлової будівлі ОСОБА_2 здійснила протягом 1993-1994 р.р. перебудову та добудову своєї частини будівлі, в результаті чого площа будинку збільшилась до 145, 6 кв.м., а 26.11.2003 відповідач надала документи до БТІ м. Києва для перерахування часток у праві власності на будинок та свідоцтвом про право власності від 11.03.2004 , виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 03.03.2014 №397-С/ЖБ, за позивачем визнано 12/100 домоволодіння, тобто, після перерахунку частка позивача у спільній частковій власності склала 12/100 частин домоволодіння, а відповідача 88/100 частин.

Заявник посилалася на те, що в подальшому відповідач надала документи до Головного управління земельних ресурсів КМДА на приватизацію земельної ділянки, на якій розташоване спільне домоволодіння, та згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, який виданий Головним управлінням земельних ресурсів Виконавчого органу КМДА 18.04.2008 на підставі рішення Київської міської ради від 24.06.2004 №326-1/1536, позивач є власником 12/100 частин земельної ділянки, а відповідач отримала акт на право власності 88/100 частин земельної ділянки. Всі документи на перерахування часток у спільній частковій власності на нерухоме майно та на приватизацію земельною ділянкою подавала відповідач від власного імені та від імені позивача.

Заявник вказала, що за фактом підробки документів Соломянським УП ГУ НП в м. Києві порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України (ЄРДР 1-2018- 10009-009597 від 23.08.2018), в якому позивача визнано потерпілою особою. Згідно з висновком експерта №8-4/9 від 23.01.2019 рукописний текст від імені ОСОБА_1 у верхній частині заяви до БТІ від 26.11.03, до зазначення дати та підпису виконаний ОСОБА_2, підпис від імені ОСОБА_1 у заяві до БТІ від 26.11.03, виконаний ОСОБА_2. Однак арешт на спірне нерухоме майно в порядку кримінального провадження накладено не було.

Заявник стверджує, що відповідач намагається продати свою частину будинку, оскільки регулярно відбуваються оглядини нерухомості потенційними покупцями та ріелторами.

На переконання заявника, вказані вище обставини свідчать про те, що існує велика ймовірність вчинення в подальшому відповідачем, як юридичних, так і фактичних дій спрямованих на порушення права власності позивача на будинок, які можуть призвести до виникнення нових судових спорів щодо витребування майна з незаконного володіння у наступних набувачів, визнання недійсними нових правовстановлюючих документів на нерухоме майно, предявлення позову про знесення збудованих будівель та споруд або ж приведення земельної ділянки, на якій розташовано будинок, до попереднього стану та інше.

Заявник вказує, що невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість відповідачу здійснювати будівництво нового житлового будинку чи перебудову спірного житлового будинку, будувати нові будівлі чи інші споруди на земельній ділянці, на якій розташований будинок або ж відчужити будинок на користь третіх осіб в будь-який час, навіть після можливого ухвалення судом першої інстанції рішення на користь позивача, і як наслідок призведе до неможливості позивачем поновити його порушені права та інтереси на обєкт нерухомості.

Заявник вважає, що необхідно вжити заходів для забезпечення позову, шляхом накладання арешту на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 145,6 кв.м., оскільки є велика ймовірність його перепродажу, укладання інших правочинів та вчинення будь-яких можливих юридичний дій з цим майном, а також заборони відповідачу та будь-яким іншим особам, здійснювати будівництво житлового будинку чи інших будівель та споруд на земельній ділянці,на якій розташоване спірне нерухоме майно, оскільки дії відповідача, які вже вчинені, на переконання заявника, свідчать про наміри здійснювати забудову земельної ділянки, а тому можуть утруднити та зробити неможливим виконання в майбутньому рішення суду, яке може бути ухвалено на користь позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в звязку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.1 ст.149 ЦПК України.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Слід зазначити, що предметом спору між сторонами є визнання недійсними свідоцтво про право власності та виділення в натурі із спільної часткової власності в окремий обєкт нерухомого майна належну частину житлового будинку.

Разом з тим, у випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягає примусовому виконанню, та не носить зобовязального характеру.

За таких обставин, суд констатує відсутність необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходу цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та виділення майна в натурі відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: