ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3048/19 Справа № 199/8226/17 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 , про переведення прав і обов`язків покупців, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 , про переведення прав і обов`язків покупців.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що з 16 жовтня 1993 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , після реєстрації шлюбу вона вселилася в квартиру АДРЕСА_1 Дану квартиру на підставі ордеру № 959 від 28.06.1986 року отримала мати її чоловіка ОСОБА_8 , на сім`ю, в тому числі і ОСОБА_5 . Квартира належить до житлового фонду ЖБК. Вселення в квартиру відбулося за згодою ОСОБА_8 , як члена сім`ї її сина. Сама ОСОБА_8 переїхала на постійне місце проживання в будинок АДРЕСА_2

У 1995 році у них народився син ОСОБА_6 , який з моменту народження проживав у спірній квартирі, ОСОБА_8 запевняла, що квартира буде належати їх сім`ї.

За час проживання позивач з чоловіком утримували квартиру, робили ремонт, сплачували комунальні послуги та інші витрати до ЖБК, а також сплатили останній внесок за квартиру до ЖБК.

26 травня 1994 року ОСОБА_8 отримала реєстраційне посвідчення про володіння квартирою на своє ім`я.

За рахунок зробленого позивачем у квартирі капітального ремонту вартість квартири значно збільшилася, що підтверджується висновком товарознавчої експертизи.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_5 та його мати ОСОБА_8 всіма способами намагалися залишити позивача та її сина без житла та декілька разів квартира була продана.

Позивач посилається на ч.2 ст. 822 ЦК України, та вважає, що так як спірна квартира була предметом договору найму, то вона, як наймач, має переважне право перед іншими особами на його прийняття.

Позивач просила суд визнати частково недійсним, в частині покупця, договір купівлі - продажу від 23 липня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Мазур Я.В., реєстровий номер 356, квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , визнати її, ОСОБА_7 покупцем з переведенням всіх прав і обов`язків за цим договором купівлі-продажу; встановити нікчемність договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 06 квітня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Небосенко О.А., реєстровий номер 485 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і договір купівлі-продажу від 29 вересня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом ДНО Якубою О.А., реєстровий номер 1713, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , скасувавши державну реєстрацію; усунути ОСОБА_7 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення та виселення з неї ОСОБА_4 , стягнувши з відповідачів судові витрати. /т.1 а.с. 2-12/.

Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Повернуто позивачу кошти в розмірі 100 000 грн., що знаходяться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, скасовано заходи забезпечення позову /т.2 а.с. 191-193/.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що права позивача укладанням вищезазначеного договору купівлі-продажу, а в подальшому укладанням іншого договору купівлі-продажу квартири порушені не були, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на те, що воно є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час його ухвалення) щодо законності та обгрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 1993 року.

У квітні 2013 року ОСОБА_8 звертається до суду з позовом про примусове виселення невістки ОСОБА_1 з належної їй квартири АДРЕСА_1 т.1 а.с. 76-78/.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. Зустрічний позов ОСОБА_7 про поділ майна подружжя задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля TOYOTA RAV -4 в розмірі 52594 грн. /т.1 а.с. 71-73/.

23 липня 2014 року ОСОБА_8 укладає з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належної їй квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазур Я.В., реєстровий номер 356 /т.2 а.с. 19-21/.

Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 . У зустрічному позові ОСОБА_1 про визнання недійсним купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 відмовлено /т.1 а.с. 15-18/.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_2 про визнання переважного права купівлі квартири /т.1 а.с. 13-14/.

Цим рішенням встановлено, що квартири АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_8 і з її згоди в зазначену квартиру без реєстрації, як член сім`ї - дружина сина, в 1993 році вселилася ОСОБА_1 .

18 лютого 2017 року ОСОБА_8 помирає, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 218 зроблено 15 березня 2017 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області /т.2 а.с. 18/.

06 квітня 2017 року ОСОБА_2 укладає договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Небосенко О.А., реєстровий номер 485 /т.1 а.с. 23-26/.

29 вересня 2017 року ОСОБА_3 укладає договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, реєстровий номер 1713 /т.1 а.с.96/.

Звертаючись до суду з вищевказаним позовом ОСОБА_1 посилається на те, що вона мала переважне право на купівлю спірної квартири, оскільки тривалий час проживала в ній як член сім`ї власника, ремонтувала її, сплачувала комунальні та інші витрати, а після розірвання шлюбу у неї з власницею квартири ОСОБА_8 виникли відносини найму, оскільки вона залишилася проживати в квартирі, сплачувала комунальні послуги, а також сплачувала плату за користування квартирою особисто власниці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Відповідно до ч. 2 ст. 822 ЦК України у разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 грудня 2009 року № 31-рп/2009 встановлено, що статті 777 ЦК України визначено два переважних права наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, перед іншими особами, а саме: на укладення договору найму на новий строк та на придбання майна у разі його продажу.

Відповідно до ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_8 , яка розпорядилася своїм майном та 23 липня 2014 року продала квартиру ОСОБА_2 .

Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, у квітні 2013 року ОСОБА_8 зверталася до суду з позовом про примусове виселення невістки ОСОБА_1 з належної їй квартири АДРЕСА_1

18 лютого 2017 року ОСОБА_8 помирає і тільки після цього ОСОБА_1 звертається до суду з вищевказаним позовом.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що відсутні будь-які підстави визнання недійсним в частині покупця договору купівлі-продажу квартири.

Щодо посилань апелянта на те, що між неї та ОСОБА_8 був укладений усний договір оренди квартири, а тому вона має переважне право перед іншими особами на її придбання, то вони не можуть бути прийняті до уваги так як спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:,

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров