Постанова

Іменем України

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 442/7263/16

провадження № 61-19015св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2016 року у складі судді Крамара О. В. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 рокуу складі колегії суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_3 про захист прав споживача, посилаючись на те, що ознайомившись у червні 2011 року з рекламним оголошенням фірми «Віконні системи», вона зробила заявку на придбання дев`яти вікон та балконного блоку з трьох частин, яку в неї прийняв ОСОБА_3 . Коли замовлення було доставлено до її домоволодіння по АДРЕСА_1 , вона повністю розрахувалася з продавцем, сплативши 7 000 грн, після чого відповідач виписав їй накладну та видав гарантійний талон фірми «Віконні системи». Під час встановлення вікон та балконного блоку виявилося, що придбаний товар не підходить за розмірами, тобто не може бути використаний за цільовим призначенням. Однак відповідач відмовився усунути недоліки та/або повернути їй сплачені грошові кошти. Порушені за її заявами кримінальні провадження в подальшому були закриті у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, а її звернення до Управління у справах захисту прав споживачів у Львівській області виявилися безрезультатними, оскільки відповідач не здійснював підприємницької діяльності по АДРЕСА_2 , а Мале колективне підприємство (далі - МКП) «Трембіта», яке знаходилося за цією адресою і печатку якого використав відповідач при оформленні накладної, не займалося виготовленням та/або реалізацією віконних конструкцій. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила: визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду з цим позовом; розірвати договір купівлі-продажу металопластикових вікон, укладений 29 червня 2011 року між нею та ФОП ОСОБА_3 ; стягнути з відповідача на її користь сплачені грошові кошти в розмірі 7 000 грн та 10 000 грн - на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок продажу товару неналежної якості.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2016 року позов залишено без задоволення.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. Після доставлення вікон ОСОБА_1 сплатила їх повну вартість, тобто прийняла роботу.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відхилено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. В наданій ОСОБА_1 накладній відсутня інформація про розміри вікон та реквізити ОСОБА_3 як ФОП, а лише міститься підпис та печатка МКП «Трембіта». На підписаному позивачем гарантійному талоні зазначено, що віконні конструкції кількістю 12 штук укомплектовані повністю, дієздатність перевірена. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач здійснює господарську діяльність по АДРЕСА_2 і що його діяльність пов`язана з реалізацією віконних конструкцій, виробником яких є львівський завод.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У травні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вона замовляла у відповідача 9 вікон та один балконний блок із зазначенням їх розмірів і здійснила за них оплату у повному обсязі, що підтверджується накладною. Недоліки товару вона виявила лише під час встановлення вікон. ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність з продажу віконних систем саме по АДРЕСА_2 , що підтверджується рекламних оголошенням на фасаді будівлі.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 травня 2018 року справу № 442/7263/16 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що з 16 жовтня 2007 року ОСОБА_3 зареєстрований як ФОП за адресою: АДРЕСА_3 , вид діяльності - роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

Згідно з накладною від 29 червня 2011 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_3 вартість металопластикових вікон в кількості 12 штук в сумі 7 600 грн (без зазначення їх розміру та реквізитів відповідача як ФОП).

На вказаному документі стоїть печатка МКП «Трембіта», яке не займається виготовленням та/або реалізацією віконних конструкцій.

Гарантійним талоном на металопластикові вироби (профіль LIDER, фурнітура VORNE), який засвідчений підписом ОСОБА_1 , підтверджується, що підприємство-виробник Львівський віконний завод гарантує відповідність виробів вимогам ДСТУ Б.В.2.6.-15-99 і встановлює гарантійний термін: на фурнітуру - 5 років, на склопакет - 5 років за умови цілісності виробу, на ПВХ профіль - 5 років при виконанні замовником умов експлуатації. Віконні конструкції в кількості 12 штук укомплектовані повністю, дієздатність перевірена.

На вказаному гарантійному талоні відсутні реквізити продавця товару.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1023-ХІІ), договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1023-ХІІ споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; 6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Частиною 3 статті 10 Закону № 1023-ХІІ передбачено, що уразі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (пункт 12 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ).

Відповідно до пункту 1 абзацу 2 частини першої статті Закону № 1023-ХІІ уразі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що придбані нею у ОСОБА_3 віконні конструкції містять істотні недоліки, а саме: їх розміри не відповідають тим, які вона замовила на підставі попередньо зроблених працівниками відповідача замірів.

Згідно зі статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розміри придбаних нею вікон не відповідають розмірам вікон, які вона замовила у відповідача, а також того, що підприємницька діяльність ОСОБА_3 пов`язана з реалізацією конструкцій, виробником яких є Львівський віконний завод, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з його необґрунтованістю.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив їх та спростував відповідними висновками. Ці доводи зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов