РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/18777/18

Провадження № 22-ц/4815/571/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Ковальов І.М.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата складання повного тексту рішення не зазначена

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.,

з участю: Свирид ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі ТзОВ "Рівнетеплоенерго" про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 до ТзОВ "Рівнетеплоенерго" про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано дії ТзОВ "Рівнетеплоенерго" неправомірними щодо нарахування оплати за послугу теплопостачання за особовим рахунком № НОМЕР_1 , зареєстрованим на ОСОБА_2 , що обліковується за адресою АДРЕСА_1 за період з 15 жовтня 2011 року по 01 вересня 2018 року.

Зобов`язано ТзОВ "Рівнетеплоенерго" припинити дії в частині неправомірного нарахування оплати за послугу теплопостачання за особовим рахунком № НОМЕР_1 , зареєстрованим на ОСОБА_2 , що обліковується за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ТзОВ "Рівнетеплоенерго" здійснити перерахунок оплати за послугу теплопостачання за особовим рахунком № НОМЕР_1 , зареєстрованим на ОСОБА_2 , що обліковується за адресою АДРЕСА_1 . за період з 15 жовтня 2011 року по 01 вересня 2018 року та провести відповідні коригування розміру заборгованості в сумі 13434 грн. 87 коп. до 0,00 грн. по особовому рахунку № НОМЕР_1 , зареєстрованим на ОСОБА_2 , що обліковується за адресою АДРЕСА_1 . Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ТзОВ "Рівнетеплоенерго" вважає, що воно ухвалене з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, що потягло за собою однобічне, неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи.

Зазначає, що згідно діючого "порядку відключення" єдиним належним доказом від`єднання від мереж ЦО на ГВП є Акт про відключення багатоквартирного будинку від мереж ЦО і ГВП, складений за участю представника теплопостачальної організації та монтажної організації, власника багатоквартирного будинку, який має бути затверджений органом місцевого самоврядування в особі Постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням від мереж ЦО і ГВП, створеної відповідно до рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 14.02.2006 року № 63.

Вказаний акт відсутній в матеріалах справи, натомість акти від 26.09.2011 та від 05.10.2010 не можна вважати належним доказом по даній справі, оскільки вони не затверджені Міжвідомчою комісією. Ці акти затверджені постачальною організацією, яка не має жодних повноважень, щодо такого затвердження, оскільки для цього органами місцевого самоврядування створена спеціальна Комісія. Дані акти лише вказують на те, що споживач ОСОБА_2 самовільно відключився від ЦО і ГВП.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що ТОВ "Рівнетеплоенерго", як виконавець послуг з центрального опалення позбавлене права припинити надання послуг на підставі самої лише заяви споживача, або ж, складеного без врахування вимог діючого порядку акту. За даних умов, незалежно від факту отримання (або ж неправомірного ухилення від отримання) послуги конкретним споживачем, у разі якщо діючий порядок не було дотримано, товариство змушене і надалі виготовляти та постачати теплову енергію до споживача. Таким чином, незаконні дії споживача, навіть у разі якщо такі дійсно спричинили фактичне припинення отримання послуги, не є достатньою підставою для звільнення від обов`язку оплати таких послуг, адже вони й надалі фактично виробляються та надаються.

За наведених підстав, просили рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 , вважає, що суд першої інстанції правомірно визначив, що у відповідності з наказом Міністерства ЖКГ №169 від 06 листопада 2007 року до наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4 внесені зміни, якими виключено право споживача послуг окремого приміщення житлового будинку відмовитись від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак, після внесення змін, Положенням передбачено порядок відключення окремих житлових будинків, а не окремих житлових приміщень, тобто порядок відключення окремого приміщення у житловому будинку є неврегульованим даним Порядком, в той час, як і не є забороненим. Твердження про те, що зазначене Положення поширюється на спірні правовідносини є припущенням і не закріплено чинним законодавством.

Щодо посилання відповідача, що послуги з теплопостачання фактично виробляються та надаються, зазначає, що зазначений будинок обладнано приладом обліку теплової енергії, нарахування по особових рахунках його мешканців проводиться за фактично спожиту теплову енергію. Враховуючи, що ним не використовується тепло, відповідач безпідставно нараховує йому вартість послуг, які споживаються іншими мешканцями будинку.

Вважає, що таким чином відповідач порушує його права, а саме порушує право вільного вибору постачальника тепла, нав`язуючи свої послуги та нараховуючи плату за послуги з теплопостачання, якими він фактично не користується, при цьому, сам відповідач визнає, що оплата за послуги з теплопостачання має бути нарахована виключно за спожиті послуги.

Представник ТзОВ "Рівнетеплоенерго" Свирид М.В. в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач порушує права позивача, а саме його право вільного вибору постачальника тепла, нав`язуючи свої послуги та нараховуючи плату за послуги з теплопостачання, яким позивач фактично не користується, при цьому сам відповідач визнає, що оплата за послуги з теплопостачання має бути нарахована виключно за спожиті послуги

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 21 лютого 2000 року серії АВІ №124886 являється власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.15).

Розпорядженням міського голови від 29 жовтня 2002 року №2866-р виконавцем послуг теплопостачання в житловому будинку АДРЕСА_3 машинну станцію 123" Львівської залізниці (а.с.5).

Згідно з Актів від 05 жовтня 2010 року та 26 вересня 2011 року, комісіями КМС 123 було перевірено квартиру АДРЕСА_4 , та встановлено відключення її опалювальної системи від загально будинкової системи опалення (а.с.6,7).

Згідно довідки №2097 від 11 жовтня 2011 року, виданої "Колійною машинною станцією №123" ОСОБА_2 , з 05 жовтня 2010 року нарахування за надання послуг централізованого опалення по квартирі АДРЕСА_2 не проводились у зв`язку з відключенням даної квартири від загально будинкової системи опалення (а.с.8).

15.11.2011 року вищевказаний житловий будинок був прийнятий підприємством КП РМР " ОСОБА_3 " на роздільний облік по розрахунках за послуги з теплопостачання, яке припинило свою діяльність у зв`язку з чим, житловий будинок по АДРЕСА_3 прийнятий підприємством ТОВ "Рівнетеплоенерго" на розподільний облік по розрахунках за послуги з теплопостачання.

Після дослідження вищевказаних документів, судом першої інстанції було зроблено висновок, що висвітлені в них обставини свідчать про законність та погодження теплопостачальною організацією дій позивача при відключенні від системи централізованого опалення, однак колегія суддів з таким висновком не погоджується.

Як вбачається з листа №01-13/2188 від 06 березня 2012 року КП «Теплотранссервіс» РМР ОСОБА_2 було повідомлено, що для відключення від централізованої системи теплопостачання його необхідно отримати: дозвіл міжвідомчої комісії з розгляду питань пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання на відключення та надати технічний висновок про можливість влаштування автономної системи опалення і гарячого водопостачання об`єкта. (а.с.11-12).

28 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з проханням припинити дії з нарахування оплати за послуги теплопостачання та здійснити перерахунок оплати за послугу теплопостачання за період з 15 жовтня 2011 року по 01 вересня 2018 року та провести відповідні коригування заборгованості до 0,00 грн. по особовому рахунку.

У відповідь на подану заяву ОСОБА_2 під вхідним №К-453/1838 від 01.10.2018 року, ТОВ "Рівнетеплоенерго" надало повідомлення №04-05/2542/2545 від 18.10.2018 року, де зазначили, що відповідно до існуючого Порядку, для відключення від мереж ЦО і ГВП, споживач має звернутись з письмовою заявою про відключення до спеціально створеної Міжвідомчої комісії Рівненської міської ради з питань відключення від ЦО і ГВП із зазначенням причин такої відмови. На підставі викладеного ТОВ "Рівнетеплоенерго" на даний час не має передбачених чинним законодавством підстав для припинення нарахувань за надані послуги з центрального опалення (а.с.28).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ст. 42 Конституції України права споживачів захищає держава.

Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до пункту 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, який затверджений Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2005 року за № 4 передбачено надання дозволу на встановлення індивідуального опалення в квартирі за умови відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води всього будинку, а якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до порядку від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійнодіючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 процедури.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15 та Верховним Судом в постанові від 02 квітня 2018 року у справі № 212/2214/15.

Таким чином, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 як власник квартири АДРЕСА_2 , не зверталася із письмовою заявою до виконавчого комітету Рівненської міської ради стосовно відключення квартири від мереж ЦО і ГВП і, як наслідок, рішення постійнодіючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення його квартири від мереж ЦО і ГВП виконавчого комітету Рівненської міської ради не отримував, тому він самовільно відключився від мережі централізованого опалення та на день звернення до суду з позовом його права відповідачем не порушені.

За таких обставин, місцевий суд не дотримався вимог матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення і рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна інстанція доходить висновку про відмову в задоволенні позову, а позивач, звернувшись до суду як споживач, згідно з ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", звільняється від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, судовий збір, що підлягав до сплати при подачі позову в сумі 2114,40 грн. відноситься на рахунок держави. За наведеного, судовий збір сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги в розмірі 3171,60 грн. підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Компенсувати товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго судовий збір, сплачений згідно платіжного доручення №537 від 13.03.2019 року в сумі 3171,60 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 травня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В.Хилевич