Справа № 138/508/19
Провадження № 22-ц/801/1025/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лисенко Т. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 рокуСправа № 138/508/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Піпка Андрія Миколайовича

на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

Рішення ухвалила суддя Лисенко Т. ОСОБА_3 .

Рішення ухвалено о 16.28 год. у м. Могилів-Подільському Вінницької області.

Повний текст рішення складено 27 березня 2019 року,

Встановив:

В лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16 березня 2017 року, що змінено рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року, з нього стягнуто на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

З дати ухвалення судом рішення суттєво змінився його майновий стан, оскільки 31 травня 2017 року він звільнений з посади директора ПТ «Ломбард ОСОБА_5 » і на даний час офіційного місця роботи не має. Його доходи на даний час суттєво зменшились, оскільки він отримує нерегулярні та нестабільні доходи від виконання різного роду робіт по найму у приватних осіб. Крім того на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16 березня 2017 року з нього стягуються аліменти на утримання дружини в такому ж самому розмірі, що свідчить про наявність на його утриманні колишньої дружини.

Враховуючи те, що на даний час він не має офіційного доходу, розмір аліментів обчислюється, виходячи із середньої заробітної плати працівника його місцевості, розмір якої на даний час становить 6368 грн., а тому розмір аліментів складає 1592 грн., як на утримання дружини, так і на утримання сина.

Зважаючи на зміну майнового стану він не має фінансової можливості сплачувати аліменти на сина у визначеному рішенням суду розмірі, що призводить до постійного зростання заборгованості зі сплати аліментів.

Мінімально гарантований розмір аліментів на дитину віком до 6 років не може бути меншим, ніж 813 грн. (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), що становить 1/8 частку від доходів. Сплачувати мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину (прожитковий мінімум для дитини відповідного віку) він не має можливості.

У зв`язку з цим просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/8 частину від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В березні 2019 року позивач ОСОБА_2 подав заяву про уточнення обґрунтування позовних вимог, у якій зазначив, що згідно з новою довідкою державного виконавця розмір середньої заробітної плати працівника, з якої обраховується розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання сина, становить 7230 грн., а не 6368 грн., як було зазначено у раніше виданій державним виконавцем довідці, а тому розмір аліментів становить 1809 грн.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22 березня 2019 року позов задоволено повністю.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/8 частину від заробітку (доходу) ОСОБА_6 О. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Піпко А.М. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, оскільки воно винесене з неповним дослідженням зібраних у справі доказів, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права і грубим порушенням норм процесуального права. Зокрема, зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану, а відсутність працевлаштування саме по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25 травня 2016 року (а. с. 3).

Згідно довідки ОСББ «8 Березня 12» від 04 березня 2019 року № 105 малолітній син сторін Яромир проживає разом з матір`ю відповідачем ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а. с. 34).

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року в частині розміру стягнутих аліментів, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 8; 9-10).

Згідно розрахунку зі сплати аліментів по виконавчому провадженню АСВП № 54285735 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання дитини станом на березень 2019 року становить 18138,71 грн. (а. с. 24).

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 та зменшивши розмір стягуваних з нього аліментів на утримання сина з 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), суд першої інстанції послався на те, що матеріальне становище позивача змінилось, оскільки 31 травня 2017 року він звільнений з посади директора філії ПТ «Ломбард Парус № 60», та згідно рішення суду з нього також стягуються аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, і розмір аліментів, встановлений йому за рішеннями судів, є надмірним, обтяжливим та фінансово неможливим; а майновий стан відповідача покращився, оскільки вона отримує аліменти від позивача до досягнення дитиною трирічного віку. Визначаючи новий розмір аліментів у 1/8 частці від заробітку, суд першої інстанції виходив з розміру середньої заробітної плати для працівника даної місцевості та з того, що 50% прожиткового мінімуму для дитини до 6 років становить 1/8 частину такої заробітної плати (903,75 грн. на даний час), що є фінансово можливим для позивача та достатнім для забезпечення належного рівня розвитку дитини.

Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України не довів суду наявності обставин, які згідно з 1 ст. 192 СК України можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на дитину.

Обґрунтовуючи свої вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач зазначив те, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на дитину його майновий стан змінився, оскільки 31 травня 2017 року він звільнений з роботи та на даний час не має офіційного місця роботи та регулярного і стабільного доходу; крім того рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Із копії трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 вбачається, що 31 травня 2017 року позивача звільнено з посади директора філії ПТ «Ломбард Парус № 60» за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 6-7).

Проте звільнення позивача з роботи не є обставиною, що свідчить про зміну його матеріального стану та підставою для зменшення розміру аліментів.

Позивач є молодою особою працездатного віку (30 років), має можливість працювати та заробити таку суму, щоб сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина у достатньому для його гармонійного розвитку розмірі. Позивач є морально зрілою особою, а тому повинен розуміти реалії життя, що стосуються його обов`язку матеріально забезпечувати свою дитину.

Як свідчать матеріали справи звільнення позивача з роботи відбулось за його згодою. Доказів того, що за станом здоров`я позивач не може працювати та сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному судом розмірі позивач суду не надав. На обліку у центрі зайнятості він не перебуває.

Щодо посилання позивача на те, що на його утриманні також перебуває колишня дружина відповідач ОСОБА_1 , на утримання якої згідно рішення суду він сплачує аліменти, слід зауважити, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року з ОСОБА_2 стягнуто на утримання ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 січня 2017 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , 23 ІНФОРМАЦІЯ_2 2016 року, трирічного віку, тобто до 23 травня 2019 року (а. с. 11). Отже, починаючи з 24 травня 2019 року стягнення за цим рішенням суду припинено.

Враховуючи перш за все інтереси дитини, її право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності, а також враховуючи те, що позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення майнового стану, що унеможливлює сплату ним аліментів на дитину в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, а також те, що звільнення позивача з роботи за його згодою не дає підстав для зменшення розміру аліментів, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не дав належної оцінки зазначеним обставинам справи та в порушення ч. 8 ст. 7 СК України ухвалив рішення без врахування інтересів дитини, а тому таке рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як свідчать матеріали справи за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду відповідач ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 1152, 60 грн. (а. с. 107), який підлягає стягненню на її користь з позивача.

Також відповідач понесла витрати на професійну правничу допомогу у цій справі.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідач надала суду договір про надання правової допомоги від 04 березня 2019 року, укладений між нею та Адвокатським бюро «Піпко і Партнери» (а. с. 67-69), ордер адвоката Піпка А.М. серії НОМЕР_3 від 11 березня 2019 року (а. с. 72), довіреність від 21 березня 2019 року, видану на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а. с. 77).

За договором про надання правової допомоги відповідач сплатила на рахунок Адвокатського бюро «Піпко і Партнери» 3842 грн. (а. с. 70, 71), які також підлягають стягненню на її користь з позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Піпка Андрія Миколайовича задовольнити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) 1152,60 грн. судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги на рішення суду, та 3842,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а разом 4994,60 грн. (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири грн. шістдесят коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіЮ.Б. Войтко
В.В. Сопрун