РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» (далі МКП «Херсонелектротранс») про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, посилаючись на те, що перебував з відповідачем у трудових правовідносинах, працював на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу 5 розряду. Наказом за № 80-к від 27.03.2018 року звільнений з посади слюсаря рухомого складу комплексної бригади профремонту.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10.07.2017року наказ про звільнення його з посади скасовано та зобов`язано МКП «Херсонелектротранс» поновити ОСОБА_1 на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду комплексної бригади профремонту МКП «Херсонелектротранс» з 28.03.2017року. Рішення в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню.

Однак, МКП «Херсонелектротранс» виконало рішення про поновлення його на роботі лише 27.06.2018року, а саме, в. о. директора МПК «Херсонелектротранс» ОСОБА_2 видав 27.06.2018року наказ №147-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 .»

Не дивлячись на визначений законодавством обов`язок відповідача негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі, відповідач за період з 24.04.2018року по 27.06.2018року, такий обов`язок не виконав, чим порушив його трудові права.

Таким чином, відповідач допустив затримку виконання рішення про поновлення його на роботі з дня набрання законної сили рішення суду до дня винесення наказу по поновлення на роботі, а тому період вимушеного прогулу в розумінні ст. 236 КЗпП України становить з 24.04.2018року (з дня коли стало відомо роботодавцеві про рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018року) по 27.06.2018року(день фактичного виконання судового рішення про поновлення на роботі).

Загальна сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення за період з 24.04.2018року по 27.06.2018 року складає 8093,42грн., та вирахувана відповідно до середньоденної заробітної плати встановленої рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018року та визначена без вирахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду визначається з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права і в його випадку тримісячний строк закінчується 27.08.2018року.

На підставі викладеного, ст.124 Конституції України, ст.236 КЗпП України позивач просив стягнути з Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018 року про поновлення на роботі за період з 24.04.2018року по 27.06.2018року в сумі 8093,42 грн., який визначений без вирахування єдиного внеску та інших обов`язкових платежів та зобов`язати Міське комунальне підприємство «Херсонелектротранс» як податкового агента утримати, нарахувати(перерахувати) до бюджету податки та обов`язкові платежі.

Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позов представник відповідача за дорученням ОСОБА_3 О.В. позов не визнав, просив відмовити у повному обсязі, зазначивши, що представник відповідача не був присутнім в останньому судовому засіданні 24.04.2018року, а тому про судове рішення підприємство дізналося отримавши 25.05.2018 року копію судового рішення, що підтверджується роздруківкою відстеження пересилання Укрпошта. На підставі наданих доказів суд апеляційної інстанції поновив строк апеляційного оскарження та 19.06.2018року своєю ухвалою відкрив апеляційне провадження у справі, якою зупинив дію рішення суду першої інстанції в частині скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судового збору.

Вказану ухвалу суду другої інстанції відповідач отримав у п`ятницю 22.06.2018року о 17:40 тобто після закінчення робочого дня та робочого тижня, що підтверджується роздруківкою відстеження пересилання Укрпошти. Після зазначених вище подій 27.06.2018року позивача було поновлено на роботі.

Окрім того, в позовній заяві позивач самостійно визначив, що тримісячний строк на звернення до суду з позовом про порушення трудових прав ним не пропущений, однак, дане твердження є хибним, якщо слідувати логіці позивача то про порушення своїх прав він дізнався раніше, і ніщо не заважало йому звернутися з позовом до суду.

Тому посилання позивача на закінчення тримісячного строку звернення до суду 27.08.2018року є невірним, оскільки даний строк мав закінчитися ще 25.07.2018року тобто більш ніж за місяць до звернення з даною позовною заявою, крім того позивачем не наведено жодних доказів, чому саме 27.08.2018року є останнім днем звернення до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін

Клопотань про виклик учасників справи у судове засідання не надходило.

Дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10.07.2018року скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» №80-к від 27.03.2017року про звільнення ОСОБА_1 з посади.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду комплексної бригади профремонту Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» з 28 березня 2017року.

Стягнуто з Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.03.2014року по 24.04.2018року в розмірі 52 072,75грн., який визначений без вирахування єдиного внеску та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» в дохід держави судовий збір в розмірі 2114, 40грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, а також в частині стягнення заробітної плати в межах суми заробітку за один місяць у відповідності до вимог ст.430 ЦПК України судом допущено до негайного виконання(а.с.3-10).

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19.06.2018року поновлено ОСОБА_4 діючому в інтересах Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» строк на апеляційне оскарження рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018року та зупинено дію судового рішення від 24.04.2018року в частині скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судового збору(а.с. 27-28).

Наказом № 147-к від 27.06.2018року Виконувача обов`язків директора Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» ОСОБА_5 поновлено ОСОБА_1 на посаді з ремонту рухомого складу 5 розряду служби ремонту рухомого складу з 28.03.2017року.(а.с.11).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі був виданий МКП «Херсонелектротранс» лише 27.06.2018року, незважаючи на те, що про судове рішення про поновлення позивача на роботі відповідачу було відомо до подачі апеляційної скарги на рішення суду від 24.04.2018року.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (частина п`ята статті 235 КЗпП України).

Згідно до частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем свого обов`язку негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника, і саме, з вини роботодавця ОСОБА_1 був позбавлений роботи та належної оплати в період з 24.04.2018року по 27.06.2018року.

Доводи представника відповідача про те, що позивач звернувся до суду з позовом лише 27.08.2018року, тобто з пропуском тримісячного строку на звернення до суду позбавленні правового обґрунтування, оскільки відповідно до ч.2 ст.233КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 25.07.2018року у справі № 552/3404/17, аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, Верховний Суд зробив висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Згідно до статті 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Таке поняття заробітної плати, передбачене і у частині першій статті 94 КЗпП України і частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При визначені суми середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період затримки виконання судового рішення, суд виходить із середньоденної заробітної плати, що була визначена судовим рішенням від 24.04.2018року в розмірі 24,63грн/год.

Згідно інформації Мінсоцполітики України щодо тривалості робочого часу за період з 24.04.2018 року по 30.04.2018року, заробітна плата за квітень становить 783,23грн. (159/30?6=31,8?24,63грн.), за травень 2018року становить - 3916,17грн.( 24,63 ?159год.), за червень 2018року становить - 3394,01грн (159/30?26=137,80 ?24,63 )..

Отже, розмір середнього заробітку за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі складає 8093,41грн., який визначений без вирахування обов`язкових податків та внесків, встановлених законодавством.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі в сумі 8093,41грню

Разом із тим, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача як податкового агента, утримати, нарахувати(перерахувати) до бюджету податки та обов`язкові платежі є безпідставними, оскільки зазначений обов`язок та відповідальність за порушення, покладені на юридичну особу-роботодавця Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до приписів ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в суму 768,40

На підставі викладеного, ст. 124 Конституції України, ст.ст.233,235-236 КЗпП України, керуючись ст.ст. 4-13, 18,141, 178, 258-259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» (м. Херсон, вул. Залаегерсег ,12) на користь ОСОБА_1 (ПІН) середній заробіток за затримку виконання судового рішення за період з 24.04.2018 року по 27.06.2018 року в розмірі 8093,41 грн., із зазначеної суми підлягають обов`язковому відрахуванню податки та внески у порядку встановленому законодавством.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» (м. Херсон, вул. Залаегерсег ,12) в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення(виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку формування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В.Прохоренко