Справа № 462/5652/18 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3103/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м.Львів

Справа № 462/5652/18

Провадження № 22ц/811/3103/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА»

на рішення Залізничного районного суду м.Львова, ухвалене у м.Львові 31 жовтня 2018 року (суддя Галайко Н.М.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

встановив:

10 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона працювала начальником юридичного відділу ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та звільнена з роботи за власним бажанням 6 серпня 2018 року. Зазначає, що в день звільнення відповідач не провів з нею розрахунок, що підтверджується довідкою від 7 серпня 2018 року № 580-1732 про суму заборгованої заробітної плати станом на 6 серпня 2018 року. Стверджує, що її середній заробіток становить 35 839,09 грн. з огляду на те, що за липень їй мала бути виплачена заробітна плата у розмірі 6 923 грн., а за серпень - 30 349,65 грн. Просить задовольнити позов.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 31 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 6 серпня по 31 жовтня 2018 року у розмірі 88 892,85 грн. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив відповідач, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що через складне фінансове становище заробітна плата працівникам підприємства нараховувана, але не виплачена з квітня 2018 року, що призвело до чисельного звільнення працівників. Вказує, що з 6 серпня по 2 жовтня 2018 року штатні посади працівників юридичного відділу не були зайняті. Державною виконавчою службою на майно підприємства був накладений арешт, а рахунки заблоковано. Зазначає, що розрахунок середнього заробітку повинен здійснюватися на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Позивач не надала суду довідки про середньомісячну заробітну плату, розрахунок проведено без урахування визначеного порядку. Вважає, що позивачу належить виплатити 15 450,30 грн. Заборгованість повністю погашена 10 жовтня 2018 року шляхом переведення коштів на платіжну карту.

В судовому засіданні представник відповідача, посилаючись на доводи апеляційної скарги, таку підтримав, просить її задовольнити.

ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, просить його залишити без змін, апеляційну скаргу - відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

З трудової книжки позивача вбачається, що вона працювала на посаді начальника юридичного відділу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» з 12 січня 2015 року. Відповідно до запису № 15 в цій трудовій книжці 6 серпня 2018 року вона була звільнена за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Згідно довідки № 580-1732 від 7 серпня 2018 року про суму заборгованості заробітної плати станом на 6 серпня 2018 року заборгованість перед ОСОБА_2 становить 55 951,10 грн., а саме: заробітна плата за квітень - 6 269,89 грн., за травень - 5 177,01 грн., за червень - 7 232,55 грн., за липень - 6 923 грн., за серпень - 30 349,65 грн.

За виробничим табелем-календарем на 2018 рік з 6 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року (день прийняття судом рішення) кількість робочих днів дорівнює 62.

Середній заробіток судом першої інстанції розраховано за наступною формулою: (6928 грн. + 30349,65 грн.)(середня заробітна плата) / 26 (кількість робочих днів за два місяці згідно виробничого табелю - обліку робочого часу) х 62 (кількість робочих днів за період з 6 серпня по день прийняття рішення - 31 жовтня 2018 року) = 88 892,85 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в повній мірі, ураховуючи наступне.

Є встановленим, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді начальника юридичного відділу та звільнена 6 серпня 2018 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що стверджується записами у її трудовій книжці (а.с.6-8).

На день звільнення позивача роботодавець не провів з нею повного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі, яка становила 55 951,10 грн., що стверджується довідкою № 580-1732 від 7 серпня 2018 року (а.с.9).

Відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів того, що він провів повний розрахунок з позивачем 10 жовтня 2018 року. Надане суду апеляційної інстанції платіжне доручення № 1656 від 10 жовтня 2018 року про перерахування відповідачем боргу позивачу в розмірі 55 951,10 грн., не свідчить про те, що ці кошти отримані позивачем 10 жовтня 2018 року, оскільки одержане банком 11 жовтня 2018 року. Інформація, розміщена у цьому платіжному дорученні не має відомостей того, чи надійшли ці кошти ОСОБА_3 і дату їх надходження. У платіжному дорученні зазначено день оплати - 12 жовтня 2018 року. Зазначене платіжне доручення суду першої інстанції не надавалося і ним не досліджувалося. Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розрахунок з позивачем затримано на 62 дні (до дня ухвалення судом рішення).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 цього Кодексу передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 зазначеного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід проводити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Згідно із абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Колегія суддів прийшла до висновку про наявність порушення трудових прав позивача через невиплату роботодавцем належних їй сум при звільненні у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України при відсутності спору про розмір виплат. Відповідно до вимог статті 117 цього Кодексу з відповідача підлягає стягненню в користь позивача її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розрахунок середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні належить проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Відповідно до довідки № 357 (а.с.48) середньоденний заробіток ОСОБА_2 становить 408,36 грн. (з урахуванням заробітку за червень і липень 2018 року, які передували серпню 2018 року, у якому проведено звільнення). Відповідачем допущена затримка повного розрахунку з позивачем на 62 дні (з 6 серпня по 31 жовтня 2018 року - день ухвалення судом рішення). Середній заробіток за час затримки розрахунку із позивачем по день фактичного розрахунку становить 25 318,32 грн. (408,36 х 62). Ця сума зазначена без врахування податків та обов`язкових платежів.

Колегія суддів не може погодитися з доводами позивача, що середньомісячний розрахунок належить проводити з урахуванням нарахованих їй сум при звільненні у серпні 2018 року, оскільки це не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. У серпні відбулося звільнення позивача і у цьому місяці їй нараховано всі належні суми, зокрема і компенсацію за невикористану відпустку.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням сум судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом, відповідачем - при подачі апеляційної скарги та суми повернутого позивачу зайво сплаченого судового збору; з відповідача в користь позивача належить стягнути 253,18 грн. судового збору, з позивача в користь позивача - 1 295,69 грн.

Керуючись: ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного м.Львова від 31 жовтня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» (р/р НОМЕР_1 ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, , ІПН 31, Свідоцтво платника податку ПДВ 17728310, юридична адреса: м. Львів, вул. Патона, буд. 1) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25 318,32 грн. (двадцять п`ять тисяч триста вісімнадцять грн. 32 коп.) - сума зазначена без врахування податків та обов`язкових платежів, а також 253,18 грн. (двісті п`ятдесят три грн. 18 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в користь Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» (р/р НОМЕР_1 ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, , ІПН 31, Свідоцтво платника податку ПДВ 17728310, юридична адреса: м. Львів, вул. Патона, буд. 1) 1 295,69 грн. (одну тисячу двісті дев`яносто п`ять грн. 69 коп.) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуючий

Судді