ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/513/19 Справа № 203/3469/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

26 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач, керуючи автомобілем «Mercedes» на 170 км автошляху «Знам'янка - Луганськ - Ізварине» у напрямку м. Кривого Рогу скоїв наїзд на її батька ОСОБА_3, у результаті чого останній загинув. Постановою старшого слідчого відділу управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 від 24 лютого 2016 року кримінальне провадження за ч.2 ст. 286 КК України було закрито у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Вартість послуг, пов'язаних з похованням батька, склала 16 859,51 грн. Крім того, внаслідок смерті батька їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 493 290 грн. У зв'язку з тим, що добровільно відшкодувати шкоду відповідач відмовляється, вона просила суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду в сумі 16 859 грн. та 493 290 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі (т.1 а.с. 1 - 5).

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію заподіяної матеріальної шкоди в сумі 16 859,00 грн., а також компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 493 290 грн., компенсацію судових витрат у сумі 7 165,60 грн., а разом - 517 314,60 грн. (т.1 а.с.135-136).

Ухвалою цього ж суду від 26 січня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення (т.1 а.с.232).

На заочне рішення від 07 листопада 2016 року відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просив його скасувати та направити справу на новий розгляд за встановленою законом підсудністю (т.1 а.с. 238-240).

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням ч.2 ст. 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 року, біля 21-30 год., на 177 км (+ 450 м) автошляху «Знам'янка - Луганськ - Ізварине» Дніпропетровського району Дніпропетровської області у напрямку м. Кривого Рогу відповідач ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Atego1217» (реєстраційний НОМЕР_1), скоїв наїзд на ОСОБА_3, який від отриманих травм загинув.

Висновком Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 03 грудня 2014 року №70/27-897 встановлено, що дії відповідача під час ДТП не відповідали вимогам пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (швидкість руху у темний час доби, в умовах недостатньої видимості, у випадку виникнення небезпеки для руху або перешкоди), проте така невідповідність з технічної точки зору не знаходиться у причинному зв'язку з пригодою. Відповідач не мав можливості уникнути наїзду на пішохода (т.1 а.с.75 - 79) .

Згідно з висновком судово-психологічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 04 лютого 2016 року №7241 смерть ОСОБА_3 суб'єктивно сприймалася позивачем як психотравмувальна; страждання позивача виразилися у відчутті тривоги, страху за себе і своїх близьких та пригніченості, які виникли після подій ІНФОРМАЦІЯ_1 року незалежно від її волевиявлення; позивачеві були спричинені страждання за умов ситуації, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1 а.с. 87 - 101).

24 лютого 2016 року постановою старшого слідчого відділу слідчого управління Національної поліції в Дніпропетровській області кримінальне провадження №0000770, відкрите за фактом дорожньо-транспортної пригоди, було закрите у зв'язку з відсутністю у діях відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК (т.1 а.с. 20 - 22).

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанці посилався на те, що смертю вітчима позивачу завдано моральної шкоди, а тому дійшов висновку, що незалежно від відсутності вини, відповідач як безпосередній заподіювач шкоди, має її компенсувати, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У частині другій статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'ю.

Звернувшись до суду зі вказаними позовнми вимогами, позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_6, який загинув внаслідок ДТП ІНФОРМАЦІЯ_1 року є її батьком (т.1 а.с.1-5, 9).

З матеріалів справи вбачається батьками позивача ОСОБА_2 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.2 а.с.60).

Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_2 (т.2 а.с. 61).

Мати позивача - ОСОБА_8 з 16 лютого 1990 року до 19 лютого 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (т.1 а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 загинув внаслідок ДТП.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати позивача - ОСОБА_8 (т.1 а.с.11)

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 проживає та зареєстрована у АДРЕСА_1 з червня 1998 року. У зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 перебуває з 23 грудня 2000 року (т.2 а.с.61).

Згідно протоколу допиту потерпілої ОСОБА_2 у кримінальній справі від 10 листопада 2014 року ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_3 останній час мешкав разом з її матір'ю у с.Долинське, де і сталася ДТП, а був зареєстрований у м.Дніпропетровську (т.2 а.с.46).

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним вимогам закону позивачем не доведено факту проживання однією сім'ю із померлим ОСОБА_6, який не є батьком позивача ОСОБА_2, не проживав з нею разом однією сім'єю на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року в результаті ДТП.

На день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року останній вже не перебував у зареєстрованому шлюбі із матірю позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 протягом тривалого часу - з лютого 2001 року.

Отже, в розумінні ч.2 ст. 1168 ЦК України позивач не є особою яка має право на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю ОСОБА_6, оскільки не перебувала з ним у родинних відносинах (не є донькою або усиновленою особою) та не проживала разом з ним однією сім'єю на час його смерті в результаті ДТП.

Вказані обставини справи та норми закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 493290 грн.

Стосовно відшкодування матеріальної шкоди слід зазначити, відповідно ч.1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь витрати, пов'язані із похованням ОСОБА_6 у сумі 16 859,51 грн.

На підтвердження понесених витрат ОСОБА_2 надано товарний чек від 31 травня 2016 року, виписаний приватним підприємством, на установку та придбання надгробного пам'ятника на суму 9944 грн., в якому зазначено, що завдаток складає 4000 грн., а залишок 5977 грн. Крім того, позивачем надано товарний чек від 07 листопада 2014 року на обслуговування у сумі 4000 грн. та банківську квитанцію від 07 листопада 2014 року на суму 705 грн, одержувачем якої є ТОВ "ГРП АСМУ", призначення платежу - послуги, а також банківську квитанцію від цієї ж дати на суму 14,10 грн., яка є комісією (т.1 а.с.23).

Між тим, вказані докази не підтверджують понесення позивачем витрат саме на поховання ОСОБА_6, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати позивача ОСОБА_8, а з наданих позивачем квитанції не вбачається на спорудження якого саме надгробного пам'ятника здійснені витрати та які саме послуги здійснено.

Із заказу-наряду на придбання певних товарів взагалі не вбачається дати його складання (т.1 а.с.23 зворот).

Таким чином, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею матеріальних витрат саме у зв"язку з похованням ОСОБА_6

На вказані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, та дійшов необгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у сумі 16 859,51 грн.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді