справа № 489/7223/18
провадження №2/489/512/19
17 травня 2019 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Коденко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики
У листопаді 2018 року позивач звернулася до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 146047,01 грн., що складається розміру заборгованості з урахуванням індексу інфляції - 136576,00 грн. інфляційних втрат та трьох відсотків річних в розмірі 9471,01 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання сторони повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини.
Як вбачається з матеріалів справи, розпискою від 12.10.2012 ОСОБА_2 підтвердив той факт, що взяв у ОСОБА_3 2000 дол. США і зобов`язався їх повернути після закінчення процесу по ДТП щодо виплати страховою компанією цієї суми. При цьому розписку засвідчено підписами обох сторін.
Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики , які регулюються нормами ЦК України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 525 ЦК України недопустима одностороння відмова від виконання зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або законом.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні грошові кошти або інші речі, в позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики).
Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18.09.2013 розглянув справу № 6 - 63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При обрахунку трьох процентів річних за основу береться розмір простроченої суми, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
Отже, позивач має право на отримання трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання.
Розрахунок трьох процентів річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році).
За період з 25.03.2013 (порушення строку повернення позики згідно позовної заяви) по 31.10.2018 (день складання позовної заяви) три відсотки річних має обчислюватися із суми боргу 2000,00 дол. США і становить 336,32 дол. США (2000,00 дол. США х 2046 днів х 3 : 100 : 365).
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США, відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики.
Ураховуючи наведене, позов у частині стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене та оцінивши наявні в справі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2000,00 дол. США боргу за договором позики та 336,32 дол. США трьох відсотків річних.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог (45,05 %) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 657,79 грн.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 12.10.2012 у розмірі 2000,00 дол. США та 336,32 дол. США трьох відсотків річних, всього 2336,32 дол.США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг судовий збір в розмірі 657,79 грн..
В задоволенні інших вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 17.05.2019.

Суддя І.В.Коваленко