Справа № 453/143/18 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/2245/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Львів

Справа № 453/143/18

Провадження № 22-ц/811/2245/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних прав:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року у складі судді Ясінського Ю.Є.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» про відшкодування інфляційних витрат та трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИЛА:

06.02.2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Мрія» про відшкодування інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

В обґрунтування своїх вимог покликалась на те, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області задоволено позов ОСОБА_2 до ТОВ «Мрія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином. 23.12.2015 року Апеляційний суд Львівської області скасував рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24.06.2015 року, та прийняв нове рішення, яким стягнув із ТОВ «Мрія» в користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 7 361,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 103 456,00 грн.

Надалі, 05.02.2016 року ВДВС Сколівського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 14.04.2016 року винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. 29.11.2016 року винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

При цьому, протягом усього часу з моменту набрання рішенням законної сили боржник ТзОВ «Мрія» за виданим 20.01.2016 року виконавчим листом, не вчинив жодних дій із відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

На підставі зазначеного, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд стягнути із ТОВ «Мрія» індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми у загальній сумі 30 736,61 грн.

26.03.2018 року засновником ТОВ «Мрія» Шиміном І.Ю. подано відзив на позовну заяву за вх. № 1383.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не підлягають до застосування у даному випадку, оскільки боржник не користувався та не утримував грошові кошти ОСОБА_2, які мали б бути повернуті кредиторові.

Відповідач зазначив, що позивач не зверталась до ТОВ «Мрія» з вимогою сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а відтак, на думку відповідача, права та інтереси позивача щодо інфляційних втрат та трьох відсотків річних не порушені.

Окрім цього, наголошує на тому, що не погоджується із твердженням позивача про відсутність у неї коштів на сплату судового збору за подання позовної заяви, оскільки позивач зазначила про готовність понести витрати на кваліфіковану правову допомогу, а не звернулась до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги.

На підставі зазначеного представник ТОВ «Мрія» просив суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 06.09.2018 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_2 індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми у загальній сумі 30 736,61 грн., а також стягнуто з ТОВ «Мрія» в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області оскаржило ТОВ «Мрія», подавши апеляційну скаргу.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що рішенням суду першої інстанції є незаконним і, як наслідок, суд дійшов до висновків, які не відповідають обставинам даної справи.

Зокрема, апелянт зазначив, що положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не підлягають до застосування у даному випадку, оскільки боржник не користувався та не утримував грошові кошти ОСОБА_2, які мали б бути повернуті кредиторові.

Також, відповідач вказав, що позивач не зверталась до ТОВ «Мрія» з вимогою сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а відтак, на думку відповідача, права та інтереси позивача щодо інфляційних втрат та трьох відсотків річних не порушені.

Окрім цього, апелянт наголошує на те, що суд першої інстанції, прийнявши заяву про збільшення позовних вимог на суму 3 782,27 грн., грубо порушив вимоги п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, оскільки така заява подана після закінчення підготовчого засідання.

Просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 06.09.2018 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із частинами 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає що судове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 06.09.2018 року не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що 20.01.2016 року Старосамбірським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 455/785/14-ц про стягнення з ТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 7 361,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 103 456,00 грн.

Надалі, 05.02.2016 року державним виконавцем ВДВС Сколівського РУЮ відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 455/785/14-ц від 20.01.2016 року. Станом на день розгляду справи, рішення Старосамбірського районного суду Львівської області залишається не виконано.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджує рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24.06.2015 року, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача ТзОВ «Мрія» на користь ОСОБА_2 індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Такий висновок відповідає правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2015 року, яке набрало законної сили того ж дня, про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди 7 361,00 грн. та моральної шкоди 103 456,00 грн.

З огляду на те, що відповідач не виконав грошове зобов'язання з виплати відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 року у справі № 235/4110/16-ц.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування вимог ст..625 ЦК України районним судом є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Поряд із цим, позивачем ставилась вимога, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, щодо сплати суми майнового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, розмір якого, складає 24 943,57 грн. та трьох процентів річних за користування коштами за вищевказаний період, що становить 5 793,04 грн.

Відтак, суд першої інстанції, здійснивши аналіз матеріалів справи, дійшов до висновку, що необхідно позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити та стягнути з ТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_2 індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми у загальній сумі 30 736,61 грн., а також стягнуто з ТОВ «Мрія» в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Аналізуючи зміст вказаної норми, ОСОБА_2 наділена правом подати заяву про збільшення позовних вимог до 12.04.2018 року, тобто до закінчення підготовчого засідання. Оскільки ухвалою суду першої інстанції від 12.04.2018 року закрито підготовче провадження у справі, тому позивач не може подавати заяву про збільшення позовних вимог у даній справі після закінчення підготовчого засідання.

За таких обставин, слід дійти до висновку, що процесуальним законом дозволено позивачу збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

Тому у суду першої інстанції були передбачені статтею 49 ЦПК України підстави для повернення заяви позивачеві.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 08.08.2018 року у справі № 349/2050/17.

Натомість, всупереч імперативним законодавчим положенням, ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 06.09.2018 року заяву позивача про збільшення позовних вимог прийнято та надалі вимоги за вказаною заявою задоволено.

Відтак доводи апеляційної скарги, щодо прийняття заяви про збільшенням позовних вимог судом першої інстанції з порушенням вимог ст..49 ЦПК України є підставними та підлягають до задоволення.

З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на користь ОСОБА_2 26 954,34 грн. з яких: інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості у розмірі 22 828,30 грн. та три відсотки річних - 4 126,04 грн.

В задоволенні стягнення 3 782,27 грн., з яких інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості 2 115,27 грн. та три відсотки річних у розмірі 1 667,00 грн. - відмовити.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 06.09.2018 року скасувати та постановити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на користь ОСОБА_2 26 954,34 грн. з яких: інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості у розмірі 22 828,30 грн. та три відсотки річних - 4 126,04 грн.

В задоволенні стягнення 3 782,27 грн., з яких інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості 2 115,27 грн. та три відсотки річних у розмірі 1 667,00 грн. - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді