Провадження № 2/761/922/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України, згідно з яким просить суд: стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.03.2014 року Головним слідчим управлінням СБ України було внесено Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження за №0000074 про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України.

При цьому, 27.04.2014 року в рамках вказаного кримінального провадження за адресами місця реєстрації та фактичного проживання позивача слідчими Служби Безпеки України було проведені обшуки з метою відшукання та вилучення документів, предметів чи речей, які мають значення для встановлення істини у справі та можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

Разом з тим, постановою слідчого Головного управління СБУ у м.Києві та Київської області від 13.05.2016 року кримінальне провадження за №0000074 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Крім того, ДОДТЛ СБУ було складено відносно позивача адміністративний протокол про адміністративне правопорушення, передбачене п.6 ч.1 ст. 212 КУпАП України, провадження по якому було закрито постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 23.09.2016 року за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В свою чергу, позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій співробітників СБ України, що виразилися в безпідставному та незаконному внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру розслідувань стосовно кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України, необґрунтовано тривалому досудовому слідстві у даному провадженні, незаконному проведенні обшуків, спробою незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, йому було спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 100 000,00 грн.

Так, як вказує позивач, в ході проведення незаконного досудового слідства у вищенаведеному кримінальному провадженні на нього вчинявся психологічний тиск, який, як наслідок, спричинив погіршення самопочуття та госпіталізацію з діагнозом гіпертонічний криз.

Крім того, сама реєстрація кримінального провадження, проведення обшуків за місцем роботи, реєстрації та фактичного проживання негативно вплинули на ділову репутацію та, фактично, призвели до втрати роботи, позбавлення конституційного права на пенсійне забезпечення й погіршення матеріального становища.

У зв`язку з зазначеним та посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач, з урахуванням тривалості душевних страждань, яких він зазнав внаслідок перебування під слідством протягом 2 років 1 місяця та 18 днів року, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 20.12.2017 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 23.01.2018 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Також, вказаною ухвалою було повернуто позивачу без розгляду його клопотання про витребування доказів у слідчому відділі Головного управління СБ України в м.Києві та Київській області.

27.02.2018 року до суду надійшов відзив Служби Безпеки України, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що проведення досудового розслідування кримінального провадження за №0000074 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України, а також складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення відбувалося з чітким дотриманням та у відповідності до положень КПК України та КУпАП. При цьому, відповідач зазначає, що в рамках вказаного кримінального провадження позивач не мав статусу підозрюваного, не затримувався, а також до нього не застосовувався жоден із передбачених КПК України видів запобіжних заходів.

06.03.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив СБУ, в якій ОСОБА_1 зазначає, що мотивація відповідача щодо ніби то законності складання стосовно позивача адміністративного протоколу за невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за державною таємницею повністю спростовується доданою відповідачем постановою про закриття кримінального провадження, в якій указано, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні не встановлено предмету кримінального правопорушення.

06.03.2018 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у слідчому відділі Головного управління СБ України в м.Києві та Київської області.

14.03.2018 року до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України на позовну заяву, в якій відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на відсутність з свого боку порушень прав та законних інтересів відповідача. Також, відповідач вказує на відсутність у позивача права на відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність дій посадових осіб не встановлена належним чином.

15.03.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив Державної казначейської служби України, в якій він зазначає, що в силу вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Державна казначейська служба України є належним відповідачем у даній справі.

У судовому засіданні, яке відбулося 12.04.2018 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвали, якими задовольнив наступні клопотання сторін: клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи доказів; заяву представника позивача про виклик та допит у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Також, у вказаному судовому засіданні суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, якою відмовив представнику відповідача СБУ в задоволенні клопотання про залучення до участі в справі Генеральну прокуратуру України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою суду від 12.04.2018 року за клопотанням представника позивача у справі було призначено судову психологічну експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у справі.

10.09.2018 року на адресу суду від Київської незалежної судово-експертної установи надійшов висновок судової психологічної експертизи за матеріалами цивільної справи №761/46247/17 від 05.09.2018 року.

Ухвалою від 13.09.2018 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 18.12.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача СБУ - Дучинський В.О. у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Також, у судовому засіданні з обставин справи було допитано в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідач ДКС України в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника в судове засідання суд не сповістив.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 18.03.2014 року Головним слідчим управлінням СБ України було внесено Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження за №0000074 про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України.

Як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи протоколів обшуку від 27.04.2014 року, в рамках вищенаведеного кримінального провадження слідчими Служби Безпеки України було проведені обшуки за адресами місця реєстрації та фактичного проживання позивача з метою відшукання та вилучення документів, предметів чи речей, які мають значення для встановлення істини у справі та можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

При цьому, вказані обшуки було проведені слідчими СБ України на підставі відповідних ухвал Шевченківського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року про надання дозволу на їх проведення.

Разом з тим, постановою слідчого Головного управління СБУ у м.Києві та Київської області від 13.05.2016 року кримінальне провадження за №0000074 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Крім того, ДОДТЛ СБУ було складено відносно позивача адміністративний протокол про адміністративне правопорушення, передбачене п.6 ч.1 ст. 212 КУпАП України, провадження по якому було закрито постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 23.09.2016 року за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, зазначив, що внаслідок протиправних дій співробітників СБ України, що виразилися в безпідставному та незаконному внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру розслідувань стосовно кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України, необґрунтовано тривалому досудовому слідстві у даному провадженні, незаконному проведенні обшуків, спробою незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, йому було спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 100 000,00 грн.

При цьому, обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, позивач, серед іншого, посилався на те, що всі вищенаведені дії слідчих завдали йому значних душевних страждань, які виразилися, зокрема в погіршенні стану здоров`я, негативному впливі на ділову репутацію, а також, фактично, призвели до втрати роботи, позбавлення конституційного права на пенсійне забезпечення й погіршення матеріального становища.

Так, як передбачено ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 56 Конституції України Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В свою чергу, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

При цьому, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Так, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в Постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17.

Як вже зазначалося вище, позивач обґрунтовує завдання його моральної шкоди протиправністю дій співробітників СБ України, що виразилися в безпідставному та незаконному внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру розслідувань стосовно кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України, необґрунтовано тривалому досудовому слідстві у даному провадженні, незаконному проведенні обшуків, спробою незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Тобто, виходячи із спірних правовідносин, останні регулюються положеннями ст.ст. 1173, 1174 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Крім того, дії СБУ, внаслідок яких, як зазначає позивач, йому було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елементу делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, статтею 1 Закону України «По порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Тобто, вказаною статтею визначено правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами, зокрема відповідними рішеннями суду, протиправності та незаконності дій відповідача як під час проведення досудового розслідування, так і щодо складання адміністративного протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене п.6 ч.1 ст. 212 КУпАП України.

Натомість, слід зазначити, що дії, які вчинялися працівниками СБУ під час проведення досудового розслідування, відповідали положенням КПК України, якими, в свою чергу, передбачено обов`язок слідчого і органу дізнання в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину тощо.

Тобто, з урахуванням інкримінованого позивачу злочину, застосування відносно останнього відповідних процесуальних заходів було здійснено в межах компетенції відповідача та не може вважитися діями, які не відповідають вимогам КПК України.

В свою чергу, незаконними ж діяннями вважаються саме ті діяння, які суперечать приписами законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції відповідних органів.

Щодо факту складання протоколу про вчинення адміністративного діяння суд зауважує, що такий протокол не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача.

Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено уповноваженою особою, та відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів і підставою для подальшого провадження у справі.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведено одночасного наявності трьох умов, які б слугували підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, зокрема неправомірності дій органу, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 14.05.2019 року.

Суддя: