Справа № 212/6669/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., за участі секретаря судового засідання Мігрін Н.С., за участю: представника позивача за первісним позовом, представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, представника відповідача за первісним позовом, представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулась із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна, пояснивши свою заяву тим, що 07 травня 2004 року уклали шлюб з відповідачем, від шлюбу вони мають синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. З січня 2017 року вони з відповідачем спільно не мешкають, як чоловік та дружина, спільне господарство не ведуть. Спільне життя не склалося через різні погляди на життя.

За час шлюбу вони придбали за спільні кошти Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, відповідач обіцяв розділити майно нажите під час шлюбу добровільно, проте домовленості не досягнуто. Вартість Ѕ частки квартири вона визначає 7593 грн., згідно договору купівлі-продажу частки квартири від 20.12.2015 року. Також, зазначила, що раніше квартира належала їй та її сестрі. В грудні 2005 року вони разом з відповідачем прийняли рішення про викуп Ѕ частки квартири у її сестрі та сплатити спільні кошти в розмірі 7593 грн. її сестрі. У звязку із вищезазначеним вимушена звернутись до суду.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2017 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 13 березня 2018 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток та визнання права власності до розгляду та обєднано в одне провадження з позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 07 травня 2004 року уклали шлюб з ОСОБА_4, після реєстрації шлюбу вони стали разом проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належала відповідачці за зустрічним позовом та її сестрі ОСОБА_7 Від шлюбу вони мають синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу ОСОБА_4 запропонувала йому, щоб він викупив Ѕ частку вищезазначеної квартири у її сестри ОСОБА_7, на що він погодився. Для придбання спірного майна, його батьки продали належну їм квартиру , після чого він придбав Ѕ частку спірної квартири. Крім того, за час шлюбу ним було зроблено ремонт у вищезазначеній квартирі за рахунок отриманої ним одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином вважає, що є усі законні підстави для визнання квартири АДРЕСА_1 сумісною власністю. Також вказав, що на теперішній час діти проживають разом з ним та ОСОБА_4 у спірній квартирі, він сплачує аліменти на їх утримання, діти знаходяться на утриманні його та відповідача за зустрічною позовною заявою.

Ухвалою суду від 20 квітня 2018 року по цивільній справі, за клопотанням представника позивача за первісним позовом, призначено судову будівельно-технічну експертизу, зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 04 червня 2018 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 15 березня 2019 року клопотання представника позивача задоволено, розгляд справи призначено в режимі відео конференції.

18 березня 2019 року ОСОБА_2 подав уточнену зустрічну позовну заяву в якій просив визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4, визначити частки у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, по Ѕ за кожним; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати.

Ухвалою суду від 10.04.2019 року закрито підготовче судове засідання за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток та визнання права власності, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, в зустрічних позовних вимогах просив відмовити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, первісний позов визнали частково лише в частині розірвання шлюбу, в іншій частині позовних вимог просили відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, 07 травня 2004 року зареєстрували шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1.

Від шлюбу мають двох дітей: згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_6.

За рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 26.05.2017 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей.

Згідно Договору про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю від 07.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І., квартира АДРЕСА_1, на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.11.2005 року квартира АДРЕСА_1, на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка ОСОБА_7 та Ѕ частка ОСОБА_4

Відповідно Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_4 від 06.11.2002 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 та ОСОБА_4

За договором купівлі продажу частки квартири від 20.12.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І., ОСОБА_2 отримав у власність від ОСОБА_7 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Прізвища сторін після розірвання шлюбу залишити без змін.

Враховуючи те, що сторони наполягали на розірванні шлюбу, суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах.

Що стосується вимог позивача про поділ спільно сумісного майна подружжя у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1, слід зазначити.

За загальним правилом статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п.п. 22, 23, 25, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Посилання відповідача за первісним позовом, що частина квартири була придбана за кошти від продажу батьками квартири, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки відповідачем не надано достатніх та достовірних доказів, що спірна квартира була придбана саме за рахунок цих коштів.

Отже, як роз'яснив Пленум ВСУ у п.27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 77, 78) в порядку, передбаченому статтями 235, 237, 239 ЦПК України в новій редакції.

Так, в порушення вищенаведених приписів, достатніх доказів того, що квартира була придбана відповідачем за його власні кошти суду не надано.

Таким чином, враховуючи наведені норми, судом встановлено, що спірна квартира є спільно сумісною власністю подружжя, в розумінні Сімейного Кодексу України, оскільки була придбана в період шлюбу, а тому сторони мають рівні права при поділі вказаної квартири.

Відповідно до ч. 2 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Керуючись ст. ст. ст. 10, 12, 17, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна - задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 07 травня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого рай онного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №245 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишити прізвище "ОСОБА_4".

Визнати майно придбане за час шлюбу обєктом спільною частковою сумісною власністю подружжя, а саме визнати обєктом спільною частковою сумісною власністю подружжя 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 набуту на підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 20.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І.

Поділити майно придбане за період шлюбу, яке є обєктом спільної часткової сумісної власності подружжя порівну визнавши за кожним по 1/4 частці квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/4 частки квартири за адресою:АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 відповідачем право власності на 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати , а саме витрати по оплаті судового збору в сумі 1280 грн. 00 коп., по оплаті правової допомоги в сумі 2000 грн., а всього 3280 грн. 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток та визнання права власності - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення складено 13 травня 2019 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт