Справа № 307/1041/19
Провадження № 2/307/991/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування в особі Тячівської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що у шлюбі з відповідачем у них народилися діти - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2

20.02.2017 р. шлюб між ними був розірваний.

Після розірвання шлюбу діти залишися проживати з нею.

Вона належним чином піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дітей.

Протягом останнього часу відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, їхнім розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає.

Більше того, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів спрямованих на покращення здоров`я дітей.

Він відмовляється надати у передбаченому законодавством порядку дозволи на виїзд дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення.

Неповнолітній син ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства та потребує термінового лікування за кордоном з діагнозом рубцевий стеноз трахео-гортанного переходу.

Вона готує документи для проведення сину операції в Австрії.

Представник позивачки просить задовольнити позовнім вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач та представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Тячівської РДА у судове засідання не з`явилися і не повідомили причини неявки. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які знаходиться на утриманні позивачки.

Це стверджується свідоцтвами про народження дітей, довідкою Солотвинської селищної ради та актом обстеження матеріально-побутових умов із якого убачається, що аліментів чи іншої допомоги ОСОБА_2 від батька дітей не отримує. Разом з сином, який з 2013 року є інвалідом, три-чотири рази їздить на лікування в медичний заклад у м. Києві. На сьогоднішній день сину необхідно провести обстеження за кордоном із наступним проведенням операції в Австрії.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , від 03.06.2014 р., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом. Законним представником дитини є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5

З характеристики, виданої Солотвинською ЗОШ І-ІІІ ст. № 2 Солотвинської селищної ради вбачається, що ОСОБА_5 вчиться у 3-третьому класі. За рекомендував себе як старанний учень. Вчитися подобається, але вчиться по мірі своїх можливостей. Є проблеми у вимові багатьох звуків. З хлопчиком постійно займається мама. Із-за фізичної вади з лютого 2018 року вчиться за індивідуальною формою навчання. З хлопчиком постійно займається мама.

Згідно характеристики, виданої Солотвинською ЗОШ І-ІІІ ст. № 2 Солотвинської селищної ради, ОСОБА_4 навчається у 9-у класі. Мати приділяє належну увагу її вихованню. Постійно цікавиться досягненнями доньки у навчанні. Батько ніколи не цікавиться долею своєї доньки за час навчання у ліцеї.

Статтею 313 ч. 3 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно п. п. 4 та 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копі ї рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 ч. 1 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3, пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька буде суперечити інтересам дітей, чи буде порушувати їх або його права відповідач суду не надав.

Відповідно до п. 4 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», особам, які не досягли 16-річного віку, паспорт для виїзду за кордон оформляється на чотири роки.

Паспортами громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , номер НОМЕР_2 , та ОСОБА_5 , номер НОМЕР_3 , визначено строк його дії до 22.07.2021 р. А тому суд вважає, що дозвіл на тимчасові виїзди ОСОБА_2 та ОСОБА_2 за кордон без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 - слід надати до Австрії протягом строку дії паспортів.

У відповідності до ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 768.40 грв.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 4, 13, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 157 СК України, ст. 313 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканці АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , дозвіл на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Австрії протягом строку дії паспортів громадянина України ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без згоди батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_2 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 16.05.2019 року.

Головуючий: Гримут В.І.