Провадження № 22-ц/801/937/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 рокуСправа № 127/20549/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2018 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Антонюком В.В.,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року позивач КС «Істок» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 липня 2016 року рішенням спостережної ради КС про делегування правлінню повноважень, ОСОБА_1 був прийнятий в члени КС «Істок».

04.05.2017 між КС «Істок» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ДКВ-2474 ,відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 60 000,00 грн і зобов`язався повернути його в повному обсязі у встановлені договором терміни.

Крім того 05.10.2017 сторони уклали договір про споживчий кредит № ДКВ-2544 , згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 10 000,00 грн і також зобов`язався повернути його в повному розмірі в обумовлені сторонами терміни.

Відповідач несвоєчасно та не повному обсязі здійснював оплату за кредитними договорами, систематично порушував їх умови, внаслідок чого утворилась заборгованість: за кредитним договором № ДКВ-2474 від 04.05.2017 за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 - 59 792,00 гривень, з яких: 23 658,60 грн.- заборгованість за основною сумою кредиту; 36 132,66 грн. - заборгованість за платою по супроводу; 0,74 грн.-заборгованість по відсотках; 1 136,05 грн.-інфляційні нарахування; 751,90 грн.- 3% річних, згідно ст. 625 ЦК та п. 4.6.1 кредитного договору, яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. А також за договором про споживчий кредит № ДКВ-2544 від 05.10.2017 за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 - 26 118, 80 гривень, з яких: 6 719,94 грн.- заборгованість за основною сумою кредиту; 7 964,39 грн. - заборгованість за платою по супроводу; 0,08 грн.-заборгованість по відсотках; 279,00 грн.-інфляційні нарахування; 6 155,38 грн.- 100% річних, згідно ст. 625 ЦК та п. 4.7.3 кредитного договору; 5 000,00 грн. - штраф згідно п.4.7.2 кредитного договору, яку позивач також просить стягнути на його користь із відповідача.

Та просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь КС «Істок» заборгованість за кредитним договором № ДКВ-2474 від 04 травня 2017 року за період з 01 березня 2018 року по 31 липня 2018 року в розмірі 24 406,44 гривень, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 23 658,60 грн.; заборгованість по відсотках - 0,74 грн.; інфляційні нарахування - 449,57 грн.; 3% річних - 297,53 грн.

А також заборгованість за договором про споживчий кредит № ДКВ-2544 від 05 жовтня 2017 року в сумі 14 664,56 гривень, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 6 719,94 грн.; заборгованість по відсотках - 0, 06 грн.; інфляційні нарахування - 127,68 грн.;. 100 % річних- 2816,88 грн.; штраф - 5 000,00 грн. В решті позову відмовлено та вирішено питання про судові витрати у справі.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову щодо плати за надання кредиту за договором від 04.05.2017 року сумі 36132,66 гривень та 7964,39 за договором від 05.10.2017 , КС «Істок» подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення не відповідає дійсним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Одним із головних доводів апеляційної скарги зазначено те, що суд безпідставно визнав нікчемними умови кредитних договорів про встановлення плати за надання кредиту, оскільки право кредитної спілки самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за надання кредиту закріплене ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» та не суперечить чинному законодавству.

Правом на подання письмового відзиву відповідач не скористався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає частково.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.05.2017 між КС «Істок» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ДКВ-2474 відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 60 000,00 грн і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені кредитним договором (а.с. 17).

Відповідно до п. 2.5. і п. 2.7 вказаного кредитного договору, відсоткова ставка за користування кредитом за даним договором становить 0, 001 % річних, а плата за надання кредиту - 35,999 % щорічно.

На виконання умов вказаного договору кредиту, кредитором видано ОСОБА_1 60 000, 00 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером від 04 травня 2017 року (а.с.33).

Ч. 4 кредитного договору визначено порядок проведення розрахунків та додатком до вказаного договору, визначено графік повернення кредиту. (а.с.18)

05 жовтня 2017 року між сторонами укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ДКВ-2474 від 04 травня 2017 року, в зв`язку з порушенням позичальником графіку погашення кредиту та сплати зобов`язань, викладеного у додатку до кредитного договору. Сторони внесли зміни в кредитний договір, викласти пункт 2.7. кредитного договору № ДКВ-2474 від 04 травня 2017 року в наступній редакції: «2.7. Плата за надання кредиту становить 143,9 % щорічно».

05.10.2017 сторони уклали договір про споживчий кредит № ДКВ-2544 відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 10 000,00 грн і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені кредитним договором (а.с.19-21).

Відповідно до п. 2.5. і п. 3.2. вищевказаного кредитного договору, плата за надання кредиту становить 12,60 гривень щоденно, а процентна ставка за користування кредитом 0,001%.

Позивачем видано кредит ОСОБА_1 в сумі 10 000, 00 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером від 05 жовтня 2017 року (а.с.34).

Ч. 4 договору про споживчий кредит визначено порядок проведення розрахунків та додатком до вказаного договору визначено графік повернення кредиту та сплати зобов`язань. (а.с.21).

05 жовтня 2017 між сторонами укладено додатковий договір до договору про споживчий кредит № ДКВ-2544 від 05 жовтня 2017, в зв`язку з порушенням позичальником графіку погашення кредиту та сплати зобов`язань, викладеного у додатку до кредитного договору. Сторони внесли зміни в кредитний договір, викласти пункт 2.5. договору про споживчий кредит № ДКВ-2544 від 05 жовтня 2017 в наступній редакції: «2.5. Плата за надання кредиту становить 50, 41 гривень щоденно» (зворотний бік а.с. 20).

Судом встановлено факт невиконання позичальником умов двох кредитних договорів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення плати за надання кредиту за договором № ДКВ-2544 від 05 жовтня 2017 року в сумі 7 964,39 грн, суд першої інстанції виходив із нікчемності умов договору про встановлення такої плати на підставі ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Встановлено, що відповідач допустив порушення умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України № 1734-VII від 15 листопада 2016 року, який набрав чинності 10 червня 2017 року «Про споживче кредитування» (далі Закон № 1734-VII) у договорі про споживчий кредит, зокрема зазначається реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

Пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що:

-договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;

-загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом;

-загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ІV Закон № 1734-VII текст статті 11 Закону України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» викладено у такій редакції: «1. Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Оскільки правовідносини сторін за кредитним договором від 05.10.2017 року виникли після 10 червня 2017 року, суд першої інстанції не мав правових підстав застосовувати до них положення ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», у редакції, що була чинною до цієї дати, зокрема щодо нікчемності умови договору, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону.

Натомість, чинним на час виникнення спірних правовідносин Законом № 1734-VII навпаки передбачена можливість встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Крім того, ОСОБА_1 є членом кредитної спілки, був ознайомлений із Положенням та Статутом кредитної спілки, зобов`язувався виконувати їх умови і сплачував пайові внески.

Позивач був ознайомлений з умовами договору, його сукупною вартістю, і погодився, що вартість в договорі чітко визначена і є прийнятною.

Тому, плата за надання кредиту, яка визначена в кредитних договорах є фінансовою послугою кредитної спілки, а відтак визначення плати є законним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача 7 964,39 грн плати за надання кредиту відповідно до п.2.5 за договором про споживчий кредит № ДКВ-2544 від 05 жовтня 2017 року.

Відмовляючи в стягнені плати за надання кредиту, суд виходив із нікчемності умови договору про встановлення такої плати на підставі ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, не звернув увагу на те, що вказана стаття Закону втратила чинність на момент виникнення спірних правовідносин.

Доводи позивача, що суд незаконно визнав нікчемною умову кредитного договору № ДКВ-2474 від 04 травня 2017 року про встановлення плати за надання кредиту в сумі 36 132, 66 грн, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

За положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час укладення кредитних договорів), кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього Закону, є нікчемною.

Тому суд прийшов до вірного висновку про неправомірність нарахування позивачем «плати за надання кредиту» в сумі 36 132, 66 гривень по кредитному договору № ДКВ-2474 від 04 травня 2017 року, так як на момент укладення договору дія ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» була чинна.

З таким висновком погоджується Вінницький апеляційний суд.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь КС «Істок» заборгованість по договору про споживчий кредит № ДКВ-2544 від 05.10.2017 у вигляді плати за надання кредиту в сумі 7 964,39 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення дострокової заборгованості за договором про споживчий кредит № ДКВ-2544 від 05 жовтня 2017 року та в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1762,00 грн та за апеляційний розгляд справи в сумі 2643,00 грн, виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду (станом на 01.01.2018 року встановлений в розмірі 1762 грн.). Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2018 року, в частині відмови в задоволенні позову про дострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № ДКВ-2544 від 05 жовтня 2017 року та в частині розподілу судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Істок» заборгованість по договору про споживчий кредит № ДКВ-2544 від 05 жовтня 2017 року у вигляді плати за надання кредиту в розмірі 7964,39 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Істок» судовий збір в розмірі 1762,00 гривень за подання позовної заяви та 2643,00 гривень за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 травня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді Т.Б. Сало

Т.М. Шемета