МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/4376/17 Категорія 48
Провадження № 22-ц/812/731/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2019 року, постановлене під головуванням судді Біцюка А.В. в приміщенні суду об 11 год. 42 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому посилалась на те, що з 24.03.2012року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З грудня 2016 року вони з донькою мешкають окремо від батька. За час шлюбу сторонами були придбані квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 93,9 кв. м., вартістю 244607 грн. та гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30,6 кв. м., вартістю 21905 грн. Також, зазначала, що під час перебування у шлюбі, її чоловіком внесено до статутного фонду ТОВ торговельної компанії «АТОЛЛ-К» 100000 грн. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя між ними не досягнуто. На підставі викладеного, позивачка просила суд виділити у її власність в рахунок поділу майна 1/2 квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 50 % майна ТОВ ТК «АТОЛЛ-К», а також стягнути на її користь з відповідача судовий збір.

В вересні 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому посилався на те, що з 24 березня 2012 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року з нього на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також відповідач зазначав, що під час перебування у шлюбі він займав посади директора у TOB «Центр будівельних матеріалів» (протягом 2006-2016 року) та у ТОВТК «Атолл-К» (з 2016 року і по теперішній час). В свою чергу, позивачка за час перебування у шлюбі не працювала, не займалась жодною оплачуваною діяльністю, жодним іншим чином дохід не отримувала. За час перебування у шлюбі він набув право власності на наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 ; гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; також під час перебування у шлюбі були придбані автомобілі Hyundai ІХ35, 2011 року випуску, зареєстрований за позивачкою 18.12.2015 року; та ЗИЛ 1992 року випуску, що зареєстрований також за позивачкою 15.04.2016 року. Факт придбання ним квартири підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним 29 вересня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (вартість квартири, відповідно до даного договору, складала 244607 грн.). Факт придбання ним гаражу підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним 26 квітня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (вартість гаражу, відповідно до даного договору, складала 21905 грн.). Кошти на придбання зазначеного нерухомого майна були надані йому його батьком - ОСОБА_7 після продажу квартир, що належали йому на праві власності і були розташовані за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 . Також відповідач посилався на те, що для придбання вищезазначених автомобілів він використовував частково особисті кошти, а частково кошти, надані йому для цього його батьком. Позивачка участі в придбанні спірних квартири і гаражу не приймала, коштів на їх придбання не надавала, протягом перебування у шлюбі ніде не працювала, тому вважає, що зазначене майно є його особистою приватною власністю і не підлягає поділу в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Крім цього, ОСОБА_7 зазначав, що під час придбання автомобілів він погоджувався з реєстрацією цих автомобілів на позивачку, оскільки спільно з нею проживав, мав спільну дитину, повністю довіряв і не передбачав того, що в подальшому йому доведеться ставити питання про поділ майна подружжя, а саме визнавати його своєю особистою приватною власністю. Також, відповідач зазначав, що згідно звіту незалежної оцінки, ринкова вартість трикімнатної квартири складає 243900 грн.; гаража - 47833 грн.; автомобілю Hyundai ІХ35, 2011 року випуску - 15224,50 доларів США, що еквівалентно 435572,94 грн.; автомобілю ЗИЛ, 1992 року випуску - 1664,50 доларів США, що еквівалентно 47621,34 грн.

На підставі викладеного, відповідач просив суд визнати його особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 ; а також гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль Hyundai ІХ35, 2011року випуску, зареєстрований за ОСОБА_2 18.12.2015 року; автомобіль ЗИЛ 1992 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_2 15.04.2016 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Судом вирішено визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та на гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , по 1/2 частки за кожним. В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_2 відмовити. В задоволені позовних вимог ОСОБА_7 за зустрічним позовом відмовити.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 повністю, а зустрічний позов ОСОБА_7 задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а також невірне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшла заява від 21 травня 2019 року про відмову від позовних вимог до ОСОБА_7 про виділення їй у власність в рахунок поділу майна подружжя 50% майна Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «АТТОЛ-К».

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, заяву про відмову від позовних вимог, колегія суддів вважає, що відмову віз зазначених позовних вимог слід прийняти, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч.2). У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (ч.3). Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч.5).

ОСОБА_2 звернулась до суду з самостійною заявою про відмову від позовних вимог до ОСОБА_7 про виділення їй у власність в рахунок поділу майна подружжя 50% майна Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «АТТОЛ-К».

Дана відмова від частини позовних вимог не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб, подана позивачкою, яка має право вільно розпоряджатися своїми правами впродовж всього часу розгляду справи, направлена на врегулювання спору між сторонами, а тому підстави для відмови у її прийнятті відсутні.

В тексті заяви позивачка просила справу розглянути у її відсутності, зазначивши, що їй відомі наслідки відмови від позову та затвердження мирової угоди.

У зв`язку із прийняттям відмови ОСОБА_2 від позовних вимог до ОСОБА_7 про виділення їй у власність в рахунок поділу майна подружжя 50% майна ТОВ торгівельної компанії «АТТОЛ-К», слід визнати нечинним рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні зазначених позовних вимог та закрити провадження у справі в частині цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 381,382, 207 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позовних вимог до ОСОБА_1 про виділення їй у власність в рахунок поділу майна подружжя 50% майна Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «АТТОЛ-К».

Визнати нечинним рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно в частині відмови у задоволенні зазначених позовних вимог.

Провадження у вищезазначеній справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення їй у власність в рахунок поділу майна подружжя 50% майна Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «АТТОЛ-К» закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст ухвали складено 23 травня 2019 року