Єдиний унікальний номер судової справи: 225/2185/19
Номер провадження: 2/225/612/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ткач Г.В.,

за участю

секретаря судового засідання Пузиревської Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До Дзержинського міського суду Донецької області 05.04.2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідно до ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 26.12.1994 року вона та її чоловік ОСОБА_3 є власниками по 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрований їх син, який з 2015 року там не проживає у зв`язку з виїздом за межі міста. Зазначає, що реєстрація відповідача не дозволяє розпоряджатися житлом на власний розсуд та значно обмежує їх з чоловіком законні права. У зв`язку з чим просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідач надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 26 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позов, заперечення з приводу розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, на адресу суду не направив.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилається позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 26.12.1994 року позивач та її чоловік ОСОБА_3 є власниками по 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно з довідкою №550 від 03.04.2019, виданою виконавчим органом Новгородської селищної ради м. Торецьк Донецької області, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.10).

Відповідно до акту від 03.04.2019, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не мешкає там з 2015 року (а.с.9).

V. Оцінка суду.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

У суду відсутні мотиви для відхилення представлених доказів та про їх відхилення не заявлено клопотань жодною із сторін.

Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

VІ. Оцінка аргументів сторін.

Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд доходить висновку, що в своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для захисту житлових прав та права власності позивача.

VІІ. Норми права, що застосовує суд та мотиви їх застосування.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що будинок є власністю позивача та її чоловіка, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу та її чоловіку належить на праві вланості житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача, який є сином позивача, без поважних причин понад один рік у вказаному будинку, судом встановлено, що відповідач не заперечує проти позовних вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

VIII. Питання про розподіл судових витрат.

Позивач, відповідно до заяви не вимагає компенсації за понесені судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 16, 385, 405 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 206, 263-265, 280 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку п.15.5 Перехідних Положень ЦПК України. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.05.2019 року.

Суддя: