ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/1048/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/708/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: прокурора Коломий О.Є., відповідача ОСОБА_1 , її представника адвоката Баса Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Хмельницької області на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року (суддя Шевчик О.М.) у цивільній справі за позовом прокурора Ярмолинецького району в інтересах держави до Ярмолинецької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , реєстраційної служби Ярмолинецького районного управління юстиції, треті особи без самостійних вимог Баламутівська сільська рада Ярмолинецького району, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :
У травні 2015 року прокурор Ярмолинецького району, звертаючись до суду з цим позовом в інтересах держави до відповідачів посилався на те, що розпорядженням Ярмолинецької районної державної адміністрації від 4 вересня 2009 року №658/2009-р затверджено матеріали вибору земельної ділянки та надано відповідачу ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 27 листопада 2009 року Ярмолинецькою РДА видано розпорядження №863/2009-р «Про передачу земельних ділянок в приватну власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Баламутівської сільської ради за межами с. Баламутівка», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Баламутівської сільської ради Ярмолинецького району за межами села Баламутівка та передано їй у власність. На підставі вказаного розпорядження 22 грудня 2009 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №196748, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів за №70. Згідно інформації відділу Держземагенства у Ярмолинецькому районі від 7 травня 2015 року №0-2221-0.-3-2922/2-15, земельна ділянка з кадастровим номером :03:007:0062, яку отримала ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, відноситься до земель резервного фонду. Передача вказаної земельної ділянки у власність відбулася з порушенням вимог ст. ст. 25, 33, 78, 116, 118 Земельного кодексу України та п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», за якими створений у процесі приватизації резервний фонд земель призначається для подальшого перерозподілу та використанням за цільовим призначенням переважно громадянам, зайнятими у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. ОСОБА_1 членом колишнього колгоспу ім. Горького, Спілки селян с. Баламутівка та СТОВ «Обрій» не була, у соціальній сфері села не зайнята, на території сільської ради не проживала та не проживає. Оскаржуваними рішеннями порушено інтереси держави, оскільки з державної власності протиправно вибула земельна ділянка, яка не могла бути передана у власність відповідачу, оскільки відноситься до земель резервного фонду.

У зв`язку з цим позивач просив суд скасувати вказані розпорядження Ярмолинецької районної державної адміністрації, визнати недійсним державний акт та скасувати запис про його реєстрацію.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку для звернення до суду, позивач посилається на те, що вказані порушення вимог земельного законодавства прокурору району стало відомо після надходження до прокуратури району листа Баламутівської сільської ради від 30 квітня 2015 року про те, що на території вказаної сільської ради проживають громадяни, які мають право на отримання земельних ділянок із земель резервного фонду та взагалі не отримували земельних ділянок.

Відповідач ОСОБА_1 подала заперечення проти позову, в яких позов не визнала. Вказала, що відсутні підстави для поновлення строку позовної давності, оскільки сільській раді було відомо, що відповідач володіє вказаною земельною ділянкою з 2009 року.

Ухвалою суду від 27 липня 2015 року до участі в справі залучено як третю особу Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2015 року залучено до участі в справі як співвідповідача реєстраційну службу Ярмолинецького районного управління юстиції.

Рішенням Ярмолинецького районного суду від 10 грудня 2015 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, заступник прокурора Хмельницької області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апелянт вказує, що суд першої інстанції залишив без уваги доводи прокурора щодо належності спірної земельної ділянки до земель резервного фонду, що підтверджується інформацією Держземагенства у Ярмолинецькому районі від 7 травня 2015 року, планово-картографічними матеріалами. Судом не враховано, що про створення резервного фонду свідчать матеріали по паюванню земель колективної власності СТОВ «Обрій» с. Баламутівки. Судом не взято до уваги протокол та рішення сесії Баламутівської сільської ради від 31 серпня 2000 року про виділення 50% земель запасу і резервного фонду сільської ради працівникам і пенсіонерам соціальної сфери. Наведене свідчить, що судом однобічно оцінено докази, безпідставно надано перевагу доказам відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу Ярмолинецька РДА заперечує проти позову та не погоджується з обґрунтуваннями та вимогами апеляційної скарги прокуратури Хмельницької області.

Адміністрація просить врахувати, що 12 квітня 2010 року на запит прокуратури району від 09 квітня 2010 року №266, райдержадміністрацією надано до прокуратури розпорядження голови райдержадміністрації за період 2008-2010 років. Зауважень до розпоряджень голови райдержадміністрації не надходило.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року вказане рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим оспорюване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт створення на території Баламутівської сільської ради резервного фонду, виділення земельної ділянки відповідачці із земель резервного фонду, а відтак, і незаконність оспорюваних розпоряджень Ярмолинецької РДА та державного акта.

Проте з цими висновками не можна погодитися, зважаючи на таке.

Встановлено, що розпорядженням Ярмолинецької районної державної адміністрації від 04.09.2009 року №658/2009-р затверджено матеріали вибору земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Баламутівка Баламутівської сільської ради та надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а. с. 13).

Розпорядженням Ярмолинецької районної державної адміністрації від 27.11.2009 року №863/2009-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з земель державної власності на території Баламутівської сільської ради за межами села Баламутівка (а. с. 14).

22 грудня 2009 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :03:007:0062) серії ЯИ №196748, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №70 (а. с. 15).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 9, 10 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарське призначення, водний фонд, резервний фонд).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Порядок формування земель резервного фонду в ході передачі земель, що перебували у постійному користуванні господарств, врегульовувався статтею 5 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року.

Відповідно до частини 6 цієї статті площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради, і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян.

Сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням (ч. ч.13, 15 ст.5 ЗК України 1990 року).

Згідно з ст. ст. 12, 76, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 5 ЗК України від 18 грудня 1990 року, достатніми та допустимими доказами на підтвердження площі земель сформованого резервного фонду, а також їх місця розташування, є відповідне рішення Баламутівської сільської ради з планово-картографічними матеріалами.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення Баламутівської сільської ради щодо створення земель резервного фонду відповідно до ч. ч.13, 15 ст. 5 ЗК України 1990 року в архівному відділі Ярмолинецької РДА, а також в Баламутівській сільській раді відсутнє.

Проте, констатуючи лише факт відсутності вказаного рішення сільської ради, суд першої інстанції у порушення ст. 212 ЦПК України не надав належної оцінки іншим письмовим доказам у справі.

Так, апеляційним судом встановлено, що за даними Державного акту про право колективної власності на землю спілки селян села Баламутівка від 15.12.1995 року, та додатку № 2 до нього (План зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність), земельний масив, до якого входить спірна земельна ділянка, не увійшов до складу земель, що передаються у колективну власність (а. с.5-7, т. 2).

Згідно матеріалів технічного звіту по коректуванню планового матеріалу зйомок минулих років с. Баламутівка Баламутівської сільської ради Ярмолинецького району, виготовлених Хмельницькою філією Інституту землеустрою станом на 1997 рік, всього земель державної власності на території Баламутівської сільської ради, що відносяться до резервного фонду, - 151 га (а. с.8-19, т. 2). Згідно планово-картографічних матеріалів до цього звіту (коректування планового матеріалу зйомок минулих років, а. с.238, т. 1) земельний масив, до якого входить передана у власність відповідачці земельна ділянка, відноситься до земель резервного фонду.

Ці письмові докази цілком узгоджуються між собою, а також з даними планово-картографічних матеріалів Баламутівської сільської ради - схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) по СТОВ „Обрій" с. Баламутівка, за якими земельний масив площею 63 га, до якого входить спірна земельна ділянка, відноситься до земель резервного фонду (а. с. 223, т. 1).

В засіданні апеляційного суду сторони не заперечували, що спірна земельна ділянка ОСОБА_1 розташована саме у досліджуваному земельному масиві. Водночас цей факт підтверджується і викопіюванням з Публічної кадастрової карти України (а. с.222, т. 1).

Отже, оцінюючи належність та допустимість вказаних доказів, а також їх достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, колегія суддів визнає встановленим факт, що спірна земельна ділянка виділена ОСОБА_1 із земель резервного фонду Баламутівської сільської ради.

Проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, де значиться, що ділянка виділена із земель запасу, не є документом, що визначає площу і місце розташування земель резервного фонду, відтак не приймається до уваги.

Пунктом 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Встановлено, що рішенням Баламутівської сільської ради № 3 від 31.08.2000 року виділено 50% земель запасу із резервного фонду сільської ради, що становить площу 106 га для надання в користування земельних ділянок працівникам і пенсіонерам соціальної сфери (а. с. 161-162, т. 2).

Рішенням Баламутівської сільської ради № 1 від 19.10.2000 року виділено земельні масиви з земель резервного фонду (а. с. 224, т. 2).

Відповідач ОСОБА_1 не була членом колгоспу ім. Горького, Спілки селян с. Баламутівка, СТОВ «Обрій», не була працівником соціальної сфери, не зайнята у соціальній сфері села, не проживає на території сільської ради та не переселяється у сільську місцевість для постійного проживання, а тому не має переважного права на отримання такої земельної ділянки з резервного фонду.

Згідно даних Баламутівської сільської ради від 30.04.2015 року № 158 на території сільської ради проживають громадяни, що мають право на отримання земельних ділянок із резервного фонду і не реалізували це право.

Статті 116, 118, 121 Земельного кодексу України, на які посилається представник відповідача ОСОБА_1 в обґрунтування відсутності законодавчого обмеження кола осіб, що мають право на отримання земельних ділянок у власність, регулюють загальний порядок надання у власність громадян земельних ділянок і не регулюють питання використання земель резервного фонду.

Отже, земельна ділянка з резервного фонду Баламутівської сільської ради передана безоплатно у власність ОСОБА_1 з порушенням вказаних норм законодавства, а тому слід визнати незаконними та скасувати розпорядження від 04.09.2009 року №658/2009-р «Про затвердження матеріалів вибору земельних ділянок та надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» та від 27.11.2009 року №863/2009-р «Про передачу земельної ділянки в приватну власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Баламутівської сільської ради за межами с. Баламутівка», що в свою чергу є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування запису про державну реєстрацію державного акту в книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №70.

Обговорюючи питання позовної давності, колегія суддів приймає до уваги таке.

Зокрема, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4 ч. 1 цієї статті в редакції, яка діяла до 15 січня 2012 року (на час виникнення спірних правовідносин), зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Відповідно до п. 5 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 15 січня 2012 року, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

З огляду на статус держави та її органів як суб`єктів владних повноважень положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності або іншого речового права держави, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав і законних інтересів.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Звертаючись до суду з позовом на захист інтересів держави, прокурор визначив Державну інспекцію сільського господарства України органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, і вказав, що Держсільгоспінспекція України не наділена повноваженнями на звернення до суду з таким позовом.

Державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, відповідно до ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та Положенням про Держсільгоспінспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №459/2011, здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі - Державна інспекція сільського господарства України, а згідно з ч. 1 ст.6 цього ж Закону до повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель належить здійснення державного контролю за охороною та використанням земель в частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації прав на землю, додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.

Звернення прокурора з метою представництва Державної інспекції сільського господарства України, на яку покладений державний контроль за використанням земель всіх категорій та форм власності, про визнання актів органів місцевого самоврядування незаконними не суперечить чинному законодавству та є одним із способів захисту прав на землю.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України 01 липня 2015 року у справі №6-178цс15, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Отже, строк звернення з позовом прокурором не пропущений, оскільки ні прокурор ні Державна інспекція сільського господарства в Хмельницькій області не володіла інформацією про видачу Ярмолинецькою районною державною адміністрацією оспорюваних розпоряджень від 04.09.2009 року №658/2009-р та від 27.11.2009 року №863/2009-р, що підтверджується листом від 14.03.2016 року № 6-402.

Посилання ОСОБА_1 , як на підставу обізнаності органів влади про виділення їй земельної ділянки та пропуск прокурором строку на звернення до суду, на акт погодження меж земельної ділянки підписаний Головою Баламутівської сільської ради та на лист Ярмолинецької райдержадміністрації від 12 січня 2016 року, в якому зазначено, що на запит прокуратури району райдержадміністрація надала до прокуратури розпорядження голови на період 2008 2010 років (а. с. 151, 208-209, т. 2) Хмельницьким апеляційним судом до уваги не приймається. В акті не зазначено, що землі виділяються з резервного фонду Баламутівської сільської ради. Матеріали справи не містять копії направлених Ярмолинецькою райдержадміністрацією розпоряджень голови на період 2008 2010 років (а. с. 94-95, т.2). Крім того, прокурор у судовому засіданні пояснив, що направлені матеріали не містять свідчень про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки з резервного фонду.

З врахуванням наведеного заявлений позов підлягає задоволенню, відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Оскільки порушення закону при передачі земельної ділянки у власність допущене Ярмолинецькою райдержадміністрацією, то відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 88 ЦПК з неї підлягають стягненню на користь прокуратури Хмельницької області 1071,84 грн. судових витрат за подачу апеляційної скарги, а в дохід держави - 974,40 грн. судових витрат за подачу позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокуратури Хмельницької області задовольнити.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Ярмолинецької районної державної адміністрації від 04.09.2009 року №658/2009-р «Про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки та надання гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , серія паспорта НОМЕР_2 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність».

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Ярмолинецької районної державної адміністрації від 27.11.2009 року №863/2009-р «Про передачу земельної ділянки в приватну власність гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства на території Баламутівської сільської ради за межами с. Баламутівка».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №196748 від 22.12.2009 року, виданий Ярмолинецькою районною державною адміністрацією на ім`я ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 2 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :03:007:0062.

Скасувати запис про реєстрацію державного акта від 22.12.2009 року серії ЯИ №196748 в книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №70.

Стягнути з Ярмолинецької районної державної адміністрації (, юридична адреса: 32100, Хмельницька обл., Ярмолинецький район, смт. Ярмолинці, площа 600-річчя Ярмолинець, 1) на користь прокуратури Хмельницької області (, юридична адреса реєстрації: 29001, м. Хмельницький, провулок Військоматський, 3) судовий збір у сумі 1071,84 грн.

Стягнути з Ярмолинецької районної державної адміністрації в дохід держави 974,40 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 11 травня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк