Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/6573/19

провадження № 2/755/3553/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування,-

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 86 539,20 грн., що складається з суми основного боргу 50 000,00 грн., пені 13 857,53 грн., 3% річних 5 331,51 грн., суми інфляційної складової 18 350,16 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 18.01.2015 року об 11.15 год. в м. Києві на вул. В. Житомирська ОСОБА_2 , керуючись автомобілем «Фольцваген», номерний знак НОМЕР_1 , не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем «Лексус», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який, в свою чергу, здійснив зіткнення з автомобілем «Рено», номерний знак НОМЕР_3 . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Фольцваген», номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Україна». Позивачем було надано страховій компанії всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування. Оскільки страховою компанією 13.02.2015 року було одержано заяву про страхове відшкодування, тому кінцевий строк для виплати страхового відшкодування збіг 13.05.2015 року. ПрАТ «Страхова компанія «Україна» свої зобов`язання не виконала. Позивач для відновлення транспортного засобу витратив 57 800,00 грн. Однак, оскільки ліміт відповідальності відповідно до полісу АІ-5559575 складає 50 000,00 грн., з урахуванням вищевикладеного, сума майнових вимог позивача до Страхової компанії становить 50 000,00 грн. ПрАТ «Страхова компанія «Україна» свої зобов`язання не виконала, тому позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування пені, 3% річних та суми інфляційної складової боргу. Разом з тим, оскільки постановою Господарського суду м. Києва від 07.09.2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Україна» визнано банкрутом, то позивач звертається з даним позовом до МТСУ у порядку ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача МТСБУ Ратушний С.І. скористався правом подачі відзиву на позову заяву, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, просить у позові відмовити з підстав, що містить зміст письмового відзиву, долученого до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги письмовий відзив на позовну заяву, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 18.01.2015 року об 11.15 год. в м. Києві на вул. В. Житомирська ОСОБА_2 , керуючись автомобілем «Фольцваген», номерний знак НОМЕР_1 , не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем «Лексус», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який, в свою чергу, здійснив зіткнення з автомобілем «Рено», номерний знак НОМЕР_3 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 10)

Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року та відповідно до якого ОСОБА_2 , визнано винною у вчиненні ДТП, що не спростовано відповідачем по справі МТСБУ та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Фольцваген», номерний знак НОМЕР_1 , була забезпечена ПрАТ «Страхова компанія «Україна» на підставі полісу № 005559575 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну ману 50 000,00 грн. (а.с. 11)

Відповідно до положення статті 982 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час вчинення ДТП), у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

19.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» із письмовим повідомленням про вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу «Фольцваген», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Лексус», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 (а.с. 12)

13.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» відповідно до Полісу АІ № 555955 із заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками страхового випадку, що відбувся 18.01.2015 року за участю транспортного засобу «Лексус», номерний знак НОМЕР_2 . (а.с. 13)

За даними Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.03.2018 року ОСОБА_1 сплачено за відновлювальний ремонт транспортного засобу «Лексус», номерний знак НОМЕР_2 , 57 800,00 грн., що підтверджено Рахунком-фактурою від 29.03.2018 року та квитанцією до прибуткового ордера № 60 від 31.03.2018 року. (а.с. 15, 16, 21)

07.09.2018 року постановою Господарського суду м. Києва у справі № 910/842/18 припинено процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г; ідентифікаційний код 30636550); припинено повноваження розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» арбітражного керуючого Тищенко О.І.; визнано Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» арбітражного керуючого Тищенко О.І.; постановлено строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважати таким, що настав з 07.09.2018 року, ліквідатору провести ліквідаційну процедуру та подати суду на затвердження звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута. (а.с. 26-29)

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку із відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Наслідки визнання боржника банкрутом визначено статтею 38 Закону, пунктами 2 та 9 частини першої якої зокрема встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав, а виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених розділом третім Закону «Ліквідаційна процедура».

Статтею 41 вищевказаного Закону України визначено, що ліквідатором є фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор, зокрема, проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; веде реєстр вимог кредиторів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини восьмої статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страхувальник за договором страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Після завершення всіх розрахунків з кредиторами, відповідно до приписів ст. 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, ухвалу про затвердження яких господарський суд виносить після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів.

Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Пунктом 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 41.1 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Так, згідно висновку, викладеного у постанові Вищого господарського суду України від 29 липня 2015 року у справі № 910/5930/15-г, з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів зазначає, що факт відсутності майнових активів у визнаного банкрутом боржника, та неможливість у зв`язку із цим здійснити розрахунок за його зобов`язаннями може підтверджуватись затвердженими ухвалою господарського суду звітом ліквідатора і ліквідаційним балансом, складеними за результатами проведення комплексу дій щодо пошуку, інвентаризації, оцінки майна боржника та задоволення вимог кредиторів в порядку черговості, визначеної ст. 45 Закону.

Крім того, у постанові від 03 квітня 2019 року по справі № 127/12199/15-ц Верховний Суд дійшов наступних висновків: «Із урахуванням наведених норм законодавства та беручи до уваги те, що страховий випадок стався більше ніж за рік до дати ухвалення рішення господарського суду про банкрутство ПрАТ «СК «Лафорт», Верховний Суд приходить до висновку, що на час звернення позивача до суду право вимагати від ПрАТ «СК «Лафорт» страхову виплату належало позивачу відповідно до статті 22 Закону (Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а після завершення процедури ліквідації та внесення до реєстру відомостей про припинення ПрАТ «СК «Лафорт» - від МТСБУ».

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись нормами вищенаведеного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з МТСБУ на користь позивача суми страхового відшкодування, 3% річних, пені та інфляційної складової, - оскільки оголошення страховика особи винної у вчиненні ДТП ПрАТ «Страхова компанія «Україна» банкрутом та призначення ліквідаційної процедури Товариства не є підставою для переведення зобов`язання зі сплати страхового відшкодування на відповідача МТСБУ, оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб станом на день звернення позивача з даним позовом до суду та на час ухвалення даного рішення суду процедуру ліквідації страховика ПрАТ «Страхова компанія «Україна» не завершено, та не внесено до реєстру відомості про припинення ПрАТ «Страхова компанія «Україна», що виключає обов`язок відшкодування відповідачем МТСБУ, та даний висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 квітня 2019 року по справі № 127/12199/15-ц.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 9 Закону України «Про страхування», ст.ст. 1, 3, 9, 24-26, 29, 33, 34, 36, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1, 38, 41, 45, 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 03 червня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган