КОПІЯ
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/2587/18
Провадження № 22-ц/4820/865/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №683/2587/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року (суддя Бондарчук Л.А., повне судове рішення виготовлено 18 лютого 2019 року ) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина до складу якої увійшли Ѕ частини житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані на території Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, однак через отримання 15.11.2017 року інвалідності та вкрай тяжке матеріальне становище пропустив визначений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини. Тому ОСОБА_2 просив суд визначити йому додатковий строк три місяці для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 07 листопада 2018 року проведено заміну неналежного відповідача Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області на належного ОСОБА_3 .

Рішенням Старокостянтинівського району від 14 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку і вказує, що це рішення постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не дослідив та не надав їм належної оцінки, зокрема не врахував ту обставину, що після смерті батька він через проявлення важкої хвороби опинився у тяжкому матеріальному і фізичному стані, тривалий час перебував на лікуванні та не мав фізичної можливості поєднувати лікування із оформленням спадщини, внаслідок чого строк для прийняття спадщини ним було пропущено з поважних причин. За вказаних обставин апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення його вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим. Зазначає, що справа розглянута судом із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а мотиви та доводи викладені у скарзі є безпідставними. Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки з історії хвороби та виписки із медичної карти не вбачається, що ОСОБА_2 через фізичний стан був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса. Крім того, посилання апелянта на скрутне матеріальне становище також не може бути належним доказом неможливості подання заяви про прийняття спадщини, оскільки подання заяви до нотаріуса не пов`язане із будь-якими грошовими затратами.

Представник ОСОБА_2 . ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з`явились, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_3 надіслала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , який на день смерті був зареєстрований та проживав один по АДРЕСА_1 . Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 грудня 1975 року, копією повторно виданого свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12 вересня 2018 року та довідкою Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району №1026 від 26.06.2017 року (а.с. 4, 5, 22).

12 січня 2017 року за заявою ОСОБА_3 Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №13/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та 05 квітня 2018 року видано їй свідоцтва про право на спадщину за законом, що складається із Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 та Ѕ частки земельної ділянки, що розташована на території Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району (а.с. 75, 79).

Згідно листа-відмови №2592/01-16 від 26.09.2018 року, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 з підстав пропуску ним шестимісячного строку звернення з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини та відсутності доказів постійного проживання з спадкодавцем (а.с.6).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами поважність причин пропуску ним строку подання заяви про прийняття спадщини, які б підтверджували наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для вчинення цих дій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1220, 1221, 1270 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини суд визнав поважними.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які надані в абзаці 6 пункту 24 Постанови від 30.05.2008 року №3 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно принципу диспозитивності цивільного процесу, визначеного у ст. 13 ЦПК України, сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору, а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що перебіг строку, у межах якого спадкоємці мали право прийняти спадщину, розпочався з 30 вересня 2016 року і закінчився 30 березня 2017 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у вищезазначений строк позивач ОСОБА_2 не прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_4 , адже не був зареєстрований із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не надав належних, достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску зазначеного строку.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини неможливим.

Пунктами 3.5, 3.23, 3.24 глави 10 «Видача свідоцтв про права на спадщину» Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, в окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, передбачено можливість надіслання заяви про прийняття спадщини поштою.

Таким чином, чинне законодавство України передбачає декілька варіантів порядку реалізації громадянами права подання заяви про прийняття спадщини. У випадку, якщо фізична особа за станом свого здоров`я або іншими причинами не має можливості прийти до нотаріальної контори, то така особа може запросити нотаріуса додому для особистого написання заяви у присутності нотаріуса або ж направити таку заяву поштою з обов`язковим засвідченням справжності підпису заявника.

Встановлено, що позивач не скористався жодним з зазначених способів реалізації свого права на прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, вірно виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що за станом здоров`я позивач не мав об`єктивної можливості подати заяву про прийняття спадщини.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції оскаржуване рішення винесено з грубим порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає їх голослівними, адже встановлено, що позивачем при подачі позову до суду не було надано ніяких доказів на підтвердження поважності причин пропуску ним строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

З огляду на положення ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції вірно оцінив пенсійне посвідчення позивача, адже сам факт отримання ОСОБА_2 пенсійного посвідчення 15.11.2017 року із зазначенням, що він є людиною з інвалідністю 2 групи довічно не підтверджує позовних вимог.

Разом з тим, судова колегія вважає, що надані позивачем до апеляційної скарги виписки з медичної карти амбулаторного хворого беззаперечно не підтверджують неможливість подачі ним заяви про прийняття спадщини з підстав перебування на лікуванні, встановлення групи інвалідності та перебування у скрутному матеріальному становищі у період строку прийняття спадщини, а саме з 30.09.2016 року по 30.03.2017 року.

Як вбачається із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 та витягу із історії хвороби №9601, виданого Старокостянтинівською ЦРЛ, позивач в період строку прийняття спадщини лише 24.11.2016 року звертався до лікаря невролога за медичною допомогою та у період з 24.11.2016 року по 02.12.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Старокостянтинівської ЦРЛ (а.с.111 -113).

Крім того, колегією суддів не приймаються до уваги виписка із медичної карти № НОМЕР_3 та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії АВ від 28.03.2016 року, згідно яких ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні в неврологічному відділенні ХОЛ з 01.03.2016 року по 09.03.2016 року, оскільки вказаний період перебування позивача на лікуванні та обстеженні МСЕК не входить до перебігу строку, у межах якого спадкоємці мали право прийняти спадщину (а.с. 114, 115).

Як вбачається з матеріалів справи, в період часу, який надається спадкоємцю для прийняття спадщини, позивач мав можливість реалізувати своє право, але не зробив цього та не надав жодного доказу неможливості звернення до нотаріуса.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції керуючись положеннями статей 1222,1220,1269,1270,1272 ЦК України правильно встановив обставини справи, дослідив надані учасниками справи докази та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, фактично зводяться до тлумачення власної позиції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк