Справа № 127/5369/19
Провадження № 2/127/748/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

10 травня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Помазанові М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23.02.2017 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 2 000 доларів США та 1 000 євро, а останній зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у визначений договором позики строк.

На підтвердження факту укладення договору позики та отримання грошових коштів відповідачем була власноручно складена, підписана та надана позивачу розписка від 23.02.2017 року, відповідно до якої відповідач визнає факт отримання від позивача грошових коштів у вищезазначеному розмірі. Вказана розписка є невід`ємною частиною договору позики.

Окрім того, відповідач зазначив на оригіналі договору позики письмове підтвердження про отримання ним особисто 23.02.2017 року грошових коштів в сумі 2 000 доларів США та 1 000 євро у повному обсязі.

Відповідно до п.4.1 договору позики строк користування позикою встановлено до 15.10.2017 року.

Пунктом 2.2. договору позики сторони встановили, що за користування позикою позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцю проценти в розмірі 48% річних від суми позики. Проценти виплачуються щоквартально до двадцять третього числа поточного місяця (пункт 2.3. договору позики).

Згідно із пунктом 2.2. договору позики відповідач ОСОБА_2 повинен був сплатити проценти за користування позикою у наступному порядку: до 23 травня 2017 року 240 доларів США та 120 євро; до 23 серпня 2017 року 240 доларів США та 120 євро; до 15 жовтня 2017 року 138 доларів США та 70 євро.

Зобов`язання по поверненню позивачу суми позики у повному обсязі мало бути виконане відповідачем 15.10.2017 року, проте взяте на себе зобов`язання по поверненню позики відповідач не виконав. Таким чином, заборгованість відповідача по зобов`язанню із повернення позики станом на день звернення із позовом становить 2 000 доларів США та 1 000 євро.

Проценти за користування позикою, визначені у п.п.2.2. та п.п.2.3. договору позики, також не сплачені відповідачем у повному обсязі. А тому, за період з 23.02.2017 року по 15.10.2017 року заборгованість відповідача по зобов`язанням із сплати процентів складає: за користування позикою в сумі 2 000 доларів США 618 доларів США, за користування позикою в сумі 1 000 євро 310 євро.

Окрім того, на думку позивача, у зв`язку із неповерненням основної суми позики у встановлений договором строк відповідач ОСОБА_2 на підставі ст.1048 ЦК України та п.5.4 договору позики зобов`язаний також сплатити проценти за весь час прострочення повернення суми позики у розмірі, визначеному в п.2.2. договору позики. А тому, за період з 15.10.2017 року по 09.02.2019 року заборгованість відповідача по зобов`язанням із сплати процентів складає: за користування позикою в сумі 2 000 доларів США 1 267 доларів США, за користування позикою в сумі 1 000 євро 633 євро.

Також, у відповідності до п.7.3. договору позики у разі несвоєчасного повернення основної суми боргу позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сто процентів річних від простроченої суми. А тому, сто процентів річних за час прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання із повернення позики в сумі 2 000 доларів США та 1 000 євро станом на 09.02.2019 року складає 2 641 долар США та 1 320 євро.

Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики, що становить 275 736,82 грн.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 23.02.2017 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 2 000 доларів США та 1 000 євро, а останній зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у визначений договором позики строк (а.с.16).

На підтвердження факту укладення договору позики та отримання грошових коштів відповідачем була власноручно складена, підписана та надана позивачу розписка від 23.02.2017 року, відповідно до якої відповідач визнає факт отримання від позивача грошових коштів у вищезазначеному розмірі. Вказана розписка є невід`ємною частиною договору позики (а.с.12).

Окрім того, відповідач зазначив на оригіналі договору позики письмове підтвердження про отримання ним особисто 23.02.2017 року грошових коштів в сумі 2 000 доларів США та 1 000 євро у повному обсязі (а.с.16 зворот).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про укладення договору позики між сторонами та передачу суми позики у відповідному розмірі.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.

Частина 1 статті 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.4.1 договору позики строк користування позикою встановлено до 15.10.2017 року.

Пунктом 2.2. договору позики сторони встановили, що за користування позикою позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцю проценти в розмірі 48% річних від суми позики. Проценти виплачуються щоквартально до двадцять третього числа поточного місяця (пункт 2.3. договору позики).

Згідно із пунктом 2.2. договору позики відповідач повинен був сплатити позивачу проценти за користування позикою у наступному порядку: до 23 травня 2017 року 240 доларів США та 120 євро; до 23 серпня 2017 року 240 доларів США та 120 євро; до 15 жовтня 2017 року 138 доларів США та 70 євро.

Зобов`язання по поверненню позивачу суми позики у повному обсязі мало бути виконане відповідачем 15.10.2017 року, проте взяте на себе зобов`язання по поверненню позики відповідач не виконав. Таким чином, заборгованість відповідача по зобов`язанню із повернення позики становить 2 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 09.02.2019 року еквівалентно 53 918,70 грн. (2695,9350 грн. за 100 доларів США) та 1 000 євро, що згідно курсу НБУ станом на 09.02.2019 року еквівалентно 30 585,38 грн. (3058,5383 грн. за 100 євро).

Проценти за користування позикою, визначені у п.п.2.2. та п.п.2.3. договору позики, також не сплачені відповідачем у повному обсязі. А тому, за період з 23.02.2017 року по 15.10.2017 року заборгованість відповідача по зобов`язанням зі сплати процентів складає: за користування позикою в сумі 2 000 доларів США 618 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 09.02.2019 року еквівалентно 16 660,88 грн., за користування позикою в сумі 1 000 євро 310 євро, що згідно курсу НБУ станом на 09.02.2019 року еквівалентно 9 481,46 грн. (а.с.10).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до умов п.5.4. договору позики у разі неповернення основної суми позики та процентів за користування в строк, визначений в п.4.1. даного договору нарахування та сплата процентів за користування позикою проводиться на умовах п.2.2. договору до повного виконання позичальником своїх зобов`язань.

А тому, у зв`язку із неповерненням основної суми позики у встановлений договором строк відповідач ОСОБА_2 на підставі ст.1048 ЦК України та п.5.4 договору позики зобов`язаний також сплатити проценти за весь час прострочення повернення суми позики у розмірі, визначеному в п.2.2. договору позики

Таким чином, за період з 15.10.2017 року по 09.02.2019 року заборгованість відповідача по зобов`язанням із сплати процентів складає: за користування позикою в сумі 2 000 доларів США 1 267 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 09.02.2019 року еквівалентно 34 157,50 грн., за користування позикою в сумі 1 000 євро 633 євро, що згідно курсу НБУ станом на 09.02.2019 року еквівалентно 19 360,55 грн., та підлягає стягненню з останнього на користь позивача (а.с.14).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і три проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання в силу прямої дії ч.2 ст.625 ЦК України.

У відповідності до п.7.3. договору позики у разі несвоєчасного повернення основної суми боргу позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сто процентів річних від простроченої суми.

А тому, сто процентів річних за час прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання із повернення позики в сумі 2 000 доларів США та 1 000 євро станом на 09.02.2019 року складає 2 641 долар США, що згідно курсу НБУ станом на 09.02.2019 року еквівалентно 71 199,64 грн. та 1 320 євро, що згідно курсу НБУ станом на 09.02.2019 року еквівалентно 40 372,71 грн. (а.с.15), та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 23.02.2017 року складає 6 526 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 09.02.2019 року еквівалентно 175 936,72 грн. та 3 263 євро, що згідно курсу НБУ станом на 09.02.2019 року еквівалентно 99 800,10 грн., а всього 275 736,82 грн.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 2 757,37 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 19.02.2019 року (а.с.1), також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 263, 264, 265, 280-284, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23.02.2017 року у розмірі 275 736 (двісті сімдесят п`ять тисяч сімсот тридцять шість) грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 757 (дві тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн. 37 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: