АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/737/19Головуючий по першій інстанції Позарецька С.М.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Гончар Н.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки, інших виплат, які передбачені колективним договором, а також моральної шкоди, третя особа: Управління Держпраці у Черкаській області,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки, інших виплат, які передбачені колективним договором, а також моральної шкоди, третя особа: Управління Держпраці у Черкаській області.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху, з тих підстав, що позивачем не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику. Судом зазначено, що позивачу необхідно уточнити дату звільнення з ПАТ «Азот», оскільки в позовній заяві зазначено дата звільнення - 10 червня 2017 року, а з долученої до позовної заяви копії наказу № 785-Вк про припинення трудового договору від 03 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 звільнена 06 жовтня 2017 року; період, за який вона просить стягнути заборгованість (компенсацію) за невикористану щорічну відпустку, оскільки у прохальній частині позовної заяви зазначено період з 10 червня 1978 року по 10 лютого 2019 року, між тим період затримки виплати заробітної плати позивач зазначає 22 місяці, а також навести відповідні розрахунки; які має на увазі позивач «інші виплати, які передбачені відповідачем, згідно з колективним договором», а також навести види виплат та навести розрахунки. Крім того, у прохальній частині позовної заяви не вказаний розмір нарахованої, але не виплаченої відповідачем заробітної плати, яку б просив позивач стягнути з відповідача на свою користь. Також, позивачем не наведено розрахунок нарахування середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику, що становить, як зазначено, - 220 000 грн і не наведено розрахунок вихідної допомоги, який позивач просить стягнути з відповідача у розмірі 30 000 грн. До того ж, у позовній заяві не викладені обставини щодо завданої моральної шкоди і обґрунтування розміру моральної шкоди - 100 000 грн., а також не зазначено розмір правничої допомоги.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

В мотивування зазначеної ухвали судом вказано, що позивач зобов`язаний визначити в позовних вимогах вид та розмір всіх виплат, які має суд стягнути з відповідача, що в подальшому можуть бути змінені або уточнені позивачем. Саме позивач зобов`язаний навести обґрунтування своїх вимог, тобто зазначити підставу позову. Інакше, порушуватиметься принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи лише в межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом також зазначено, що дана категорія справи щодо спору, який виник із трудових правовідносин, розглядається судом, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження. Судом вказано, що оплата судового збору позивачем є також обов`язком та необхідною передумовою для відкриття провадження у справі. При цьому позивачем сплачено лише 770 грн., хоча розмір заявлених вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 220 000 грн, тобто судовий збір необхідно сплатити у розмірі 2200 грн, та розмір моральної шкоди становить 100 000 грн, а тому до сплати підлягає судовий збір в розмірі 768, 40 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила її скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що неподання доказів не може бути підставою для визнання неподаною та повернення позовної заяви, оскільки такі недоліки можуть бути усунуті в ході судового розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1-3 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення заявником наявних в ній недоліків.

Вказані недоліки полягали в тому, що позовна заява не відповідала вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а тому для їх усунення позивачу було необхідно було уточнити дату звільнення з ПАТ «Азот», оскільки в позовній заяві зазначено дата звільнення - 10 червня 2017 року, а з долученої до позовної заяви копії наказу № 785-Вк про припинення трудового договору від 03 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 звільнена 06 жовтня 2017 року; період, за який вона просить стягнути заборгованість (компенсацію) за невикористану щорічну відпустку, оскільки у прохальній частині позовної заяви зазначено період з 10 червня 1978 року по 10 лютого 2019 року, між тим період затримки виплати заробітної плати позивач зазначає 22 місяці, а також навести відповідні розрахунки; які має на увазі позивач «інші виплати, які передбачені відповідачем, згідно з колективним договором», а також навести види виплат та навести розрахунки. Крім того, у прохальній частині позовної заяви не вказаний розмір нарахованої, але не виплаченої відповідачем заробітної плати, яку б просив позивач стягнути з відповідача на свою користь. Також, позивачем не наведено розрахунок нарахування середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику, що становить, як зазначено, - 220 000 грн і не наведено розрахунок вихідної допомоги, який позивач просить стягнути з відповідача у розмірі 30 000 грн. До того ж, у позовній заяві не викладені обставини щодо завданої моральної шкоди і обґрунтування розміру моральної шкоди - 100 000 грн., а також не зазначено розмір правничої допомоги.

Також судом першої інстанції зазначено про несплату судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику.

Як видно із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 967, 22 березня 2019 року ОСОБА_1 отримала зазначену ухвалу суду від 04 березня 2019 року.

25 березня 2019 року представником позивача за довіреністю ОСОБА_2 було подано до суду заяву, в якій ним зазначено, що подана позовна заява відповідає вимогам статті 175 ЦПК України щодо форми та змісту. Крім того, надано квитанцію від 25.03.2019 року про сплату судового збору у розмірі 770 грн.

В оскаржуваній ухвалі про повернення позовної заяви, судом першої інстанції зазначено про те, що позивачем не в повній мірі сплачено судовий збір, так як лише за подання вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1% ціни позову (220 000 грн), а саме в сумі 2200 грн, та крім того за подання позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн, необхідно сплатити судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Колегія суддів, перевіривши зазначені висновки суду першої інстанції, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 185 ЦПК України визначено, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Судом першої інстанції не було зазначено точної суми судового збору, яку необхідно сплатити позивачу, та крім того, в ухвалі про залишення без руху вказано про несплату судового збору лише за подання позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Про сплату судового збору за подання такої майнової вимоги, як моральна шкода в ухвалі суду взагалі нічого не зазначено.

Тому, ухвала суду про залишення без руху позовної заяви в частині сплати судового збору, судом належним чином не конкретизована для можливості її належного виконання позивачем.

Щодо посилань в ухвалі суду про повернення позовної заяви, зокрема в частині того, що саме позивач зобов`язаний навести обґрунтування своїх вимог, тобто зазначити підставу позову, інакше, порушуватиметься принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи лише в межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом також зазначено, що дана категорія справи щодо спору, який виник із трудових правовідносин, розглядається судом, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частин 2, 4 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Зі змісту позовної заяви видно, що позивач вказувала на неможливість надати до суду довідку про середню заробітну плату, яка передувала звільненню та довідку про невиплачені суми при звільненні з - підстав ненадання їх відповідачем, що в свою чергу позбавляє її можливості вказати точні суми, які, на її думку, підлягають до стягнення.

Колегія суддів звертає увагу, що в разі недоведеності позовних вимог, або не підтвердження їх належними доказами, суд має можливість ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про передчасність повернення позовної заяви судом першої інстанції, а тому справу необхідно направити до місцевого суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2019 року скасувати, а матеріали справи направити для продовження розгляду до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів.

Судді: