Постанова

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 201/6646/17

провадження № 61-36106 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - державний вищий навчальний заклад «Національний гірничий університет»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року у складі судді Ткаченко Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» (далі - ДВНЗ «Національний гірничий університет») про стягнення ненарахованої та невиплаченої стипендії.

На обгрунтування позовних вимог зазначив, що з 01 вересня 2012 року його було зараховано до складу студентів ДВНЗ «Національний гірничий університет» на денну форму навчання на пільгових умовах, як особу, батько якої має стаж роботи у підземних умовах більше 15 років.

Факт наявності у батька підземного стажу роботи більше 15 років гарантував йому право на отримання соціальної стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», натомість відповідач нараховував та виплачував йому стипендію на загальних підставах, тобто у розмірі меншому за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посилаючись на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою невиконання відповідачем гарантій передбачених статтею 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», позивач просив стягнути з ДВНЗ «Національний гірничий університет» ненараховану та недоплачену стипендію за період з вересня 2012 року по червень

2016 року, ураховуючи інфляційні втрати, у розмірі 20 874,28 грн, з яких: недоплачена стипендія - 12 865,60 грн, інфляційні втрати - 8 008,68 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДВНЗ «Національний гірничий університет» на користь ОСОБА_1 ненараховану та недоплачену стипендію, з урахуванням інфляційних втрат, у розмірі 20 874,28 грн, з яких: недоплачена стипендія - 12 865,60 грн, інфляційні втрати - 8 008,68 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за змістом положень статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та пункту 4 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати соціальних стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1045, особи, які стали студентами протягом трьох років після здобуття базової та/або повної загальної середньої освіти, батьки яких є шахтарями, що мають не менш як 15 років стажу підземної роботи мають право отримання соціальної стипендії за весь період навчання у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Зважаючи на те, що розмір стипендії, що нараховувалася та виплачувалася ОСОБА_1 не відповідав встановленому статтею 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а про порушення свого права позивач дізнався з довідки про доходи від 21 березня 2017 року, суд першої інстанцій вважав наявними підстави для стягнення з ДВНЗ «Національний гірничий університет» на користь позивача сум ненарахованої та недоплаченої стипендії за період з вересня 2012 року по червень 2016 року, з урахуванням інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від

24 жовтня 2017 року про виправлення описки, апеляційну скаргу

ДВНЗ «Національний гірничий університет» залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ДВНЗ «Національний гірничий університет», у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року, і ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що поза увагою судів попередніх інстанцій залишились обставини того, що право позивача на отримання соціальної стипендії на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не було порушено, оскільки він не звертався до ДВНЗ «Національний гірничий університет» із заявою про виплату йому такої стипендії, а також те, що до частини заявлених позивачем вимог сплила позовна давність, що свідчить про необгрунтоване стягнення сум ненарахованої та недоплаченої стипендії за період з вересня 2013 року по квітень 2014 року, з урахуванням інфляційних втрат. Твердження позивача про те, що про порушене право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму для осіб працездатного віку він дізнався з довідки про доходи за

2017 рік, не може слугувати доказом того, що позивач не знав і не міг дізнатися про розмір стипендії, яку отримував щомісячно у період навчання.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи в суді касаційної інстанції

14 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що з 01 вересня 2012 року

ОСОБА_1 зараховано до ДВНЗ «Національний гірничий університет» поза конкурсом на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії», як дитину, батько якої має більше 15 років стажу підземної роботи.

Відповідно до довідки про доходи від 21 березня 2017 року № 188, позивачу виплачено стипендію за період з вересня по грудень 2013 року - 3 445,60 грн, з січня по грудень 2014 року - 10 336,80 грн, з січня по грудень 2015 року - 10 785,20 грн, з січня по грудень 2016 року - 11 682,00 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами.

Згідно абзацу першого частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як

15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Установивши, що позивач належить до категорії осіб, які мають право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, проте фактично відповідачем йому виплачувалась стипендія у розмірі, який був нижчим за зазначений, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі та за період з вересня 2012 року по червень 2016 року включно з урахуванням інфляційних втрат у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Твердження заявника про те, що ОСОБА_1 не набув права на отримання соціальної стипендії на підставі Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії», оскільки не звернувся до університету із заявою про виплату йому такої стипендії, є неспроможними, оскільки право позивача на відповідні пільги не ставиться у залежність від подачі відповідних заяв, а гарантоване державою та має бути забезпечене відповідачем, якому при вступі на навчання позивачем було надано докази наявності пільг.

Доводи касаційної скарги про безпідставне незастосування судами попередніх інстанцій до правовідносин сторін наслідків спливу позовної давності є необгрунтованими, оскільки судами установлено, що позивач дізнався про порушення свого права щодо недоплачених сум стипендії з довідки про доходи від 21 березня 2017 року, що не було спростовано відповідачем. Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обгрунтовано спростували.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року про виправлення описки, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник