ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 510/1013/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/813/419/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів -Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря-Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

представник позивача- ОСОБА_2 ,

відповідач- ОСОБА_3 ,

представник відповідача- ОСОБА_4 ,

третя особа: Ренійська районна державна нотаріальна контора,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року у складі судді Гончарової-Парфенової О.О.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся ОСОБА_7 , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_7 з нею проживав її батько ОСОБА_6 (власник НОМЕР_1 /2 частина вказаної квартири) , що підтверджується відповідними свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 22 травня 2000 року та будинковою книгою з реєстрацією.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_6 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Заочним рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 07 лютого 2017 року вказане заочне рішення скасовано за заявою ОСОБА_3 , а справа призначена до розгляду в загальному порядку.

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту, яким 16 березня 2010 року її мати ОСОБА_7 заповіла своє майно ОСОБА_6 , посилаючись на те, що при складанні заповіту ОСОБА_7 не усвідомлювала своїх дій.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_8 , третя особа: Ренійська районна державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відповідність заповіту від 16 березня 2010 року нормам законодавства та не призначив посмертну судову-психіатричну експертизу для визначення спроможності усвідомлювати значення своїх дій при складанні заповіту ОСОБА_7

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Жоден з учасників цивильного процесу, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, що відповідно до положень ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_11 є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_6 та що ОСОБА_3 не надала доказів складання заповіту її матір`ю ОСОБА_7 без усвідомлення значення своїх дій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо задоволення позову ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мала двох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Ренійської міської Ради народних депутатів Ренійського району Одеської області ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 22 березня 2000 року були власниками квартири АДРЕСА_1 у м АДРЕСА_2 Рені Одеської АДРЕСА_3 .

16 березня 2010 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла належне їй на праві власності майно своєму сину ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, залишивши спадкове майно у вигляді Ѕ частки вищевказаної квартири.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 (яка з 20 грудня 1993 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 та проживала до смерті матері за цією адресою) із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори не зверталася.

Після смерті ОСОБА_7 , на підставі її заповіту, ОСОБА_6 отримав 05 вересня 2013 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку квартири, в якій він проживав разом із спадкодавцем.

Таким чином, ОСОБА_6 за життя, на підставі свідоцтв про:

- право власності на житло від 22 березня 2000 року;

- право на спадщину за заповітом від 05 березня 2013 року,

став власником всієї квартири АДРЕСА_1 .

Жоден з цих правовстановлюючих документів дотепер не визнаний недійсним та не оспорений в суді.

14 вересня 2013 року ОСОБА_6 , який є батьком позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер, не залишивши заповіту.

У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_11 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Частиною 1 ст. 1269 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦПК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

28 квітня 2014 року постановою державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила ОСОБА_12 у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Оскільки ОСОБА_11 є донькою померлого ОСОБА_6 , прийняла спадщину після смерті свого батька, проте існують перешкоди для отримання нею свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення її позову.

Щодо відмови у зустрічному позові ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним на підставі ст.ст.225,1257 ЦК України.

Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст.1220,ч.1ст.1222,ч.3ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини у такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на день відкриття спадщини.

Частинами 1,3 ст.1268, ч.1ст.1269,ч.1ст1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин-поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1ст.1270 ЦК України строк або, у разі пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини, звернутися до суду із позовом в порядку ч.3ст.1272 ЦК України для визначення йому (спадкоємцю) додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 (яка з 20 грудня 1993 року дотепер зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , та проживала до смерті матері за цією адресою) із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори не зверталася.

Жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, у розумінні ст.ст.77,78,79,80 ЦПК України, що ОСОБА_3 постійно проживала із спадкодавцем (своєю матір`ю) матеріали справи не містять.

Судом також встановлено, що заповіт від 16 березня 2010 року відповідає вимогам ч. 1-3 ст. 1247 ЦК України: заповіт складено та підписано у присутності державного нотаріуса Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області Букатич Е.В., його було прочитано уголос заповідачем до його підписання у присутності запрошених нею свідків ОСОБА_13 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , та ОСОБА_14 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_6 ., які були допитані в суді.

У зв`язку з хворобою ОСОБА_7 вона власноруч підписати заповіт не змогла, на її особисте прохання та в присутності нотаріуса і свідків текст цього заповіту на двох примірниках підписано гр. ОСОБА_15 , яка зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_7 .

Доказів того, що ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій при складанні заповіту 16 березня 2010 року, ОСОБА_3 судам першої та апеляційної інстанцій не надано. Тому доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності висновків суду обставинам справи є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог п.2ч.1ст.105 ЦПК України про обов`язкове призначення експертизи для встановлення психічного стану особи не заслуговують на увагу.

Так, враховуючи те, що ОСОБА_3 :

- доказів того, що вона постійно проживала із спадкодавцем не надала;

- із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений строк, а також до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не зверталась;

- у даній справі вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 березня 2013 року не заявила;

- її клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи не було оформлено та заявлено відповідно до вимог чинного законодавства,

правових підстав для призначення судово-психіатричної експертизи у суду першої інстанції не було.

При цьому апеляційний суд зазначає, апеляційна скарга ОСОБА_3 також не містить клопотання про призначення вказаної вище експертизи; що належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції Коршук Г. ОСОБА_16 та її представник в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили та клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи не подали.

Доводи апеляційної скарги в частині направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції також задоволенню не підлягають, оскільки чинним законодавством це не передбачено.

Інших доводів неправильності судового рішення апеляційна скарга не містить.

Оскільки судом першої інстанції рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, то колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 травня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков