БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2-о/356/16/19
Справа № 356/256/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2019 року Суддя Березанського міського суду Київської області Лялик Р. М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2019 року до Березанського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 19.04.2019 року вказану заяву було залишено без руху, оскільки вона в сукупності з положеннями ч. 3 ст. 294 ЦПК України не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: до заяви не долучено підтвердження звернення до Березанського міського суду Київської області з дотриманням правил підсудності в порядку, визначеному законодавством, а також належним чином не визначено коло учасників справи, та надано заявнику строк для усунення вказаних недоліків заяви, не більше 10 (десяти) днів з дня отримання копії ухвали.

Копію даної ухвали вручено в порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України, 26.04.2019 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.

06.05.2019 року на виконання вказаної ухвали через канцелярію суду представник заявника подав копію ухвали Верховного Суду від 02.08.2018 року, якою визначено підсудність цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Березанська міська державна нотаріальна контора, Березанському міському суду Київської області.

Проаналізувавши вказану заяву про усунення недоліків разом з доданими до неї документами, подані представником заявника на виконання вимог ухвали Березанського міського суду Київської області від 19.04.2019 року, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови та гарантії реалізації процесуальних прав і обов`язків усіма суб`єктами цивільно-процесуальних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Учасники справи як суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин наділені відповідною юридичною заінтересованістю, що визначає їх правовий статус при розгляді й вирішенні цивільної справи.

Разом з тим, всупереч вимогам ухвали Березанського міського суду Київської області від 19.04.2019 року, в поданій до суду заяві про усунення недоліків від 06.05.2019 року в якості учасників справи повторно зазначено позивача та відповідача, що, з огляду на обраний заявником спосіб захисту своїх прав в порядку окремого провадження з підстав, визначених ст.ст. 293, 315, 318 ЦПК України, не відповідає процесуальному статусу учасників справи у відповідній категорії справ.

Окрім того, з аналізу положень ст.ст. 293, 315, 318 ЦПК України випливає, що передбачене статтею 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом реалізується заявником шляхом подачі до суду відповідної заяви, зокрема, про встановлення факту, що має юридичне значення.

При цьому, у відповідності до статті 125 Конституції України система судів загальної юрисдикції в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності і визначається законом.

Згідно ч. 2 ст. 316 ЦПК України підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, відповідач -Березанська міська рада Київської області.

За змістом поданої заяви, заявник ОСОБА_1 є громадянином України, а місцем його проживання є Німеччина АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ухвалою Верховного Суду від 02.08.2018 року визначено підсудність справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Березанська міська державна нотаріальна контора, відтак, іншої справи з відмінним суб`єктним складом.

Водночас, як вбачається зі змісту рішення Березанського міського суду Київської області від 12.12.2018 року, разом із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа Березанська міська державна нотаріальна контора, підсудність якої Березанському міському суду Київської області була визначена ухвалою Верховного Суду від 02.08.2018 року, ОСОБА_1 звертався до суду 22.08.2018 року.

Окрім того, вказана ухвала була прийнята 02.08.2018 року за результатом розгляду клопотання ОСОБА_1 , поданого до Верховного Суду в липні 2018 року, відтак, не може визначати підсудність суду справи за заявою, що була складена та підписана заявником лише 15.04.2019 року.

За таких обставин, надана суду копія ухвали Верховного Суду від 02.08.2018 року не є належним підтвердженням звернення до Березанського міського суду Київської області з дотриманням правил підсудності, встановлених ч. 2 ст. 316 ЦПК України.

Будь-яких інших документальних підтверджень звернення до Березанського міського суду Київської області з дотриманням правил підсудності в порядку, визначеному законодавством, суду не надано.

За змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, реалізуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Прецедентними в цьому відношенні є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

За змістом положень ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 294 ЦПК України, суддя відкриває провадження за відсутності підстав для залишення заяви без руху, повернення заяви чи відмови у відкритті провадження.

Так, з аналізу положень ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України в сукупності з положеннями ч. 3 ст. 294 ЦПК України випливає, що у випадку, якщо заяву ухвалою суду було залишено без руху, та заявник не усунув вказані в ухвалі недоліки у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Про повернення заяви суд постановляє ухвалу (ч. 6 ст. 185, ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Як визначено ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, протягом визначеного судом терміну належних дій щодо виконання ухвали Березанського міського суду Київської області від 19.04.2019 року та усунення зазначених в ній недоліків заявником вчинено не було, а саме: не долучено документу(ів), що підтверджує(ють) звернення до Березанського міського суду Київської області з дотриманням правил підсудності в порядку, визначеному законодавством, а також належним чином не визначено коло учасників справи.

Невідповідність поданої заяви вимогам ст. 175 ЦПК України в сукупності з положеннями ч. 3 ст. 294 ЦПК України унеможливлює відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що недоліки поданої заяви, вказані в ухвалі Березанського міського суду Київської області від 19.04.2019 року, заявником усунуті не були, заява вважається неподаною та підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 175, 185, 187, 293-294, 315-316 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю - визнати неподаною та повернути заявнику разом з доданими до неї документами.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області.

Суддя Р. М. Лялик