Справа № 524/4996/13-ц
Провадження №2/524/1351/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого судді Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Приватного підприємства « ОСОБА_1 » про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
У червні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПП «М ОСОБА_4 .»заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1 (один) млн. 45 (сорок п`ять) тис. 616 (шістсот шістнадцять) грн. 84 коп.
Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечувалося відповідно до укладених з поручителями ОСОБА_3 та ПП «М ОСОБА_4 .» 25 жовтня 2007 року договорів поруки (далі - договори поруки). Згідно умов цих договорів відповідальність поручителів настає у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором; поручителі та позичальник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.
8 грудня 2011 року Банк 1 уклала з позивачем договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого передав (відступив) право вимоги за кредитним договором позивачеві.
З огляду на те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, утворилась заборгованість, про стягнення якої з солідарно з позичальника та поручителів звернувся позивач
6 листопада 2013 року Автозаводський районний суд м. Кременчука ухвалив рішення, яким позовні вимоги задовольнив повністю.
9 липня 2014 року Апеляційний суд Полтавської області рішення суду першої інстанції скасував і ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні позову.
27 травня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою скасував рішення судів першої й апеляційної інстанцій і направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
12 грудня 2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука постановив ухвалу, якою залучив до участі у справі ПАТ «УкрСиббанк» (Банк 1) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
10 лютого 2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука ухвалив рішення, яким провадження у справі в частині позовних вимог до поручителя-юридичної особи закрив; роз`яснив позивачеві право на звернення з вказаною вимогою за правилами господарського судочинства; у задоволенні решти вимог відмовив.
16 травня 2016 року Апеляційний суд Полтавської області постановив ухвалу, якою рішення суду першої інстанції у частині закриття провадження скасував, а провадження у частині позовних вимог до поручителя-юридичної особи закрив ухвалою; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
12 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Постановою ВП ВС від 05 грудня 2018 року касаційна скарга позивача ПАТ «Дельта Банк» була задоволена частково.Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 лютого 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2016 року щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Приватного підприємства «М.А.И.» про стягнення заборгованості скасовано; справу у цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 лютого 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2016 року залишені без змін.
Ухвалою суду від 01 березня 2019 року з врахуванням історії розгляду справи визначено процесуальне становище учасників справи: позивач ПАТ «Дельтабанк», відповідач ПП «М.А. ОСОБА_5 .», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсиббанк».
У судове засідання представник позивача, представник відповідача, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та представник третьої особи ПАТ «Укрсиббанк» не прибули, були належним чином повідомлені про час, дати та місце розгляду справи.Представник позивача, треті особи ОСОБА_2 (котрий є засновником відповідача ПП «М.А.И.»), Мельникова М.М. просили справу розглянути за їх відсутності. Керівництво Банку 1 не повідомило суд про причини неявки свого представника у судові засідання.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
25 жовтня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав одночасно з ОСОБА_3 та ПП «М ОСОБА_6 .И» договори поруки (із змінами), згідно з умовами яких останні як поручителі поручилися за належне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за вказаним кредитним договором.
08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» і АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, згідно з яким останній отримав право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 1 і за договорами поруки, укладеними з ОСОБА_3 та ПП «М.А.И».
Згідно з розрахунком АТ «Дельта Банк» станом на 20 травня 2012 року за ОСОБА_2 обліковується заборгованість за кредитним договором у сумі 1 045616,84 грн., з яких тіло кредиту - 859987,00 грн., відсотки за користування кредитом - 185629,84 грн.
Цими судовими рішеннями також встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» не виконав умови кредитної угоди, а саме не надав позичальнику ОСОБА_2 133897,00 швейцарських франків. За заявою ОСОБА_2 у справі судом була призначена судова економічна експертиза від 20 травня 2014 року № 2877 згідно висновків якої постає (т.3 а.с.165-172) наступне:
- згідно наданих виписок з особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 підтверджується здійснення перерахування коштів за період з 20 липня 2007 року по 07 грудня 2007 року у загальній сумі 469 727,60 швейцарських франків; при цьому Банком не надано документів, що підтверджують відкриття та визначають валюту, в якій відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 ;
На підставі наведених обставин рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідно від 10 лютого 2016 року та 16 травня 2016 року, які набрали законної сили у цій частині, було відмовлено позивачеві у задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини, які були встановлені судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій, і, які були відтворені у даному рішенні суду стосовно тих же самих учасників справи повторно не досліджуються.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, обов`язок банку щодо надання позичальнику коштів (кредиту) у розмірі та на умовах, встановлених договором, має бути виконаний належним чином.
Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.
Предметом даного спору є договір поруки, за яким поручитель(юридична особа ПП «М.А.И.») поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. При цьому, ОСОБА_3 , як поручитель за іншим договором поруки, також поручилася відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Тобто, поручителі за двома самостійними договорами порук, зобов`язувалися кожний окремо, але разом з боржником солідарновідповідати перед кредитором за прострочення позичальником виконання зобов`язань, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.
Однак, враховуючи наведені обставини, відсутність фактів порушення позичальником виконання своїх зобов`язань, наявність факту невиконання Банком 1 своїх обов`язків за умовами кредитного договору, недоведеність позивачем своїх позову та доводів про необхідність стягнення боргу окремо з іншого поручителя юридичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за його безпідставністю.
Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати покладаються на позивача, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 525, 526, 536, 549, 553-559, 625, 626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України,суд, -
Відмовити ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову до Приватного підприємства «М.А.И.» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Треті особи: - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ;
Повне рішення виготовлено 30 травня 2019 року.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: