Справа №133/2453/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22.05.19 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого судді Воронюк В.А.

з участю секретаря Полонської Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Пилипчука В.О.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Кузьмінського Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя.

встановив:

Позивач звернулась до суду із позовом, який в ході розгляду справи уточнила та просила провести розподіл спільно нажитого майна подружжя між нею та відповідачем, визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 вартістю 317021 грн.; стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину вартості автомобіля марки ГАЗ моделі 3302414, кузов № НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 29103грн., вказаний автомобіль залишити у власності ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля SUZUKINEW GRAND VITARA 2005 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 в сумі 106000 (сто шість тисяч) гривень; стягнути з відповідача на її користь судові витрати згідно наданого розрахунку в загальній сумі 4521 грн. 24 коп.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 17 березня 1999 року вони з відповідачем зареєструвала шлюб, який рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 січня 2018 року розірвано.

За період шлюбу ними було придбане майно, яке відповідно до ст. 60 СК України належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, а саме в 2001 році ними за спільні кошти була придбана трикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 , право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем; в квітні 2009 року ними за спільні кошти був придбаний автомобіль марки ГАЗ моделі 3302414, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_2 ; в липні 2009 року, ними за спільні кошти був придбаний автомобіль SUZUKINEW GRAND VITARA 2005 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , технічний паспорт серії НОМЕР_4 , який в травні 2017 року, без її згоди та відома був відчужений ОСОБА_1 за 212000 гривень, проте будь - яких коштів від цієї угоди в сімейний бюджет не надходило.

Вона не претендує на автомобіль марки ГАЗ моделі 3302414, кузов № НОМЕР_1 , яким користується відповідач, не заперечує щодо визнання за відповідачем права власності на вказаний автомобіль за умови компенсації їй відповідачем Ѕ частини вартості вказаного автомобіля в сумі 29103,00 гривень.

Оскільки придбаний ними в липні 2009 року, за спільні кошти, автомобіль SUZUKINEW GRAND VITARA 2005 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , технічний паспорт серії НОМЕР_4 , в травні 2017 року, без згоди та відома іншого подружжя був відчужений ОСОБА_1 за 212000 гривень, якими останній розпорядився на свій власний розсуд, ОСОБА_2 повинен компенсувати їй Ѕ частину його дійсної ринкової вартості на час відчуження в сумі (212000:2) 106000 гривень.

Загальна вартість майна, на яке вона претендує складає (317021+29104+106000) 452125 грн., відповідно судовий сбір складає 4521 грн.25 коп.,.

Ухвалою суду від 20.12.2017 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на цілу квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею- 61.9 кв.м., житловою 37.8 кв.м. яка складається з прихожої 10-1; кімнат 10-2,10-3, 10-8, кладової 10-4, вбиральні 10-5, ванної 10-6, кухні 10-7, сарай «Б», площею 22.6 кв.м., погріб П/Б площею 16.8 кв.м, а також просить стягнути із ОСОБА_1 на його користь понесені судові витрати.

В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що . 18 травня 2001 року ним за власні кошти була куплена квартира АДРЕСА_1 . Зазначену квартиру він вважав та вважає своєю особистою власністю, виходячи із того що, хоча вона і була нотаріально оформлена під час перебування в шлюбі з позивачкою за первісним позовом, однак фактично була придбана за його особисті кошти так як спільних коштів для придбання квартири у них не було. Оскільки ОСОБА_1 знаходилась в декретній відпустці будь-яких коштів вона не отримувала . Він на той час працював таксистом і заробляв за той час за 1998 рік - 169.48 грн. за 1999 рік. - 51 грн. З 2000 по 2002 рік він взагалі не працював. В кінці 2000 року він впросив свого рідного брата ОСОБА_3 продати житловий будинок АДРЕСА_3 , (який їм належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 13.04.2000 року), для того, щоб купити йому окрему квартиру . Оскільки будинок продавався за 5200 доларів США, а у покупця була половина коштів, ними 25 січня 2001 року був укладений письмовий договір купівлі-продажу будинку, який вони оформили у формі розписки, в якій домовились, що він отримує кошти в сумі 2600 доларів США , а його брат буде отримувати кошти частинами .

Після отримання коштів з продажу будинку він знайшов квартиру АДРЕСА_1 яка продавалась за 2400 доларів США . 18.05.2001 року він нотаріально оформив придбання квартири за суму 13060 грн., що еквівалентно сумі 2400 доларів США, а також поніс витрати на нотаріальне оформлення договору кпівлі-продажу. Враховуючи викладене спірна квартира не може бути спільною сумісною власністю подружжя, а має бути визнана його особистою приватною власністю.

Зазначеного у позовній заяві автомобіля ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_5 у його власності немає.

Половина коштів отриманих з продажу автомобіля SUZUKINEW GRAND VITARA 2005 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , технічний паспорт серії НОМЕР_6, витрачені на підготовку їхнього сина ОСОБА_4 та його вступ до Харківського університету внутрішніх справ, придбання нової резини та ремонт двигуна на автомобіль марки ГАЗ моделі 332414, кузов № НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 18.01.2018 року зустрічну позовну заяву прийнято та об"єднано в одне провадження із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна.

Позивач за первинним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_2 не визнали, просять відмовити в його задоволенні.

У відзиві на зустрічний позов представник позивача за первісним позовом - адвокат Пилипчук В.О. зазначив, що наведені в зустрічному позові факти не відповідають дійсності, а позовні вимоги не базуються на положеннях цивільного законодавства. При цьому зазначив, що спірна квартира була придбана згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна 18 травня 2001 року, тому застосуванню до виниклих правовідносин підлягають пооження Кодексу про шлюб та сім"ю України, в редакції на час придбання спірної квартири, зокрема ст.22 КпШС України та ст. 24 КпШС. Враховуючи викладені норми закону, спірна квартира є спільною сумісною власністю і підлягає розподілу. Розписка надана ОСОБА_6 про отримання ОСОБА_2 від неї коштів в сумі 2600 доларів США за придбання будинку АДРЕСА_3 , від 25.01.2001 року не може бути належним та допустимим доказом придбання ним спірної квартири за власні кошти, оскільки дана розписка нотаріально не засвідчена і не може вважатись договором купівлі -продажу, а також не може свідчити про те, що спірна квартира придбана за особисті гроші ОСОБА_2

Зазначив, що аргументи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про продаж ним автомобіля SUZUKINEW GRAND VITARA 2005 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 за взаємною згодою подружжя та використання коштів на потреби сім`ї не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода другого з подружжя потрібна й у разі видачі тим, на ім`я кого зареєстровано автомобіль, довіреності на користування автомобілем або так званої «генеральної довіреності» з правом продажу автомобіля. Це правило в законі не застережено, але воно випливає з аналогії права, оскільки по суті цією довіреністю відчужується автомобіль. Своєї згоди на відчуження тим чи іншим способом автомобіля ОСОБА_1 не давала, належних та допустимих доказів того, що кошти отримані від продажу вказаного автомобіля були витрачені на потреби сім`ї, ОСОБА_2 не надано.

В судовому засіданні у вступному слові позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та підтвердила обставини зазначені вище. Зустрічний позов не визнає, при цьому додала, що спірна квартира була придбана за їх з відповідачем спільні кошти у період шлюбу, тому є їх спільною сумісною власністю ; автомобіль сузукі відповідач продав без її згоди, отримані кошти потратив на власні потреби, а тому вона вимагає половину вартості зазначеного автомобіля.

Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним - ОСОБА_2 , та його представник - адвокат Кузьмінський Ю.А. в судовому засіданні у вступному слові заявлений ОСОБА_2 зустрічний позов підтримують в повному обсязі, просять його задовольнити, в задоволенні первинного позову ОСОБА_1 просять відмовити. ОСОБА_2 пояснив, що квартира була куплена ним за власні кошти, які він отрима з продажу будинку, який залишився в спадок від його батьків. Автомобіль SUZUKINEW GRAND VITARA був проданий коли вони з ОСОБА_1 знаходились у шлюбі, з її згоди і гроші від продажу автомобіля вони з ОСОБА_1 потратили на навчання їх сина. Автомобіль ВАЗ- 2109 це не його автомбіль. Автомобіль Газель є у його користуванні і він не заперечує на його розподілі.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що в газеті прочитала оголошення про те, що продається будинок. ОСОБА_3 говорив, що продає будинок разом зі своїм братом ОСОБА_2 , Ціна за будинок була виставлена в сумі 5300 дол. США. Вона всю суму виплатити не могла, про що повідомила продавців будинку. В кінці січня 2001 року вона передала ОСОБА_2 2600 доларів США в рахунок придбання будинку. Він написав розписку про отримання коштів , а другу половину коштів за будинок вона алвтила частинами брату відповідача ОСОБА_3 . Вони домовились, що договір купівлі-продажу складуть тоді, коли вона виплатить усю суму за придбання будинку Лише в 2004 році зробили документи на будинок , хоч ремонт в будинку почала робити зразу ж після передачі коштів ОСОБА_2 .. При укладені договору-купівлі продажу з ОСОБА_2 на придбання житла, нотаріусу повідомили, що гроші внесли до підписання договору. Договору-завдатку вони не оформляли. Їй було відомо, що ОСОБА_2 продав будинок, так як хотів купити квартиру.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що приблизно в кінці 2000 року чи на початку 2001 року, після смерті батьків два брата ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали будинок, який їм дістався у спадок. За яку ціну не знає. Знає, що частину грошей покупець ОСОБА_6 віддала раніше ОСОБА_2 , а другу половину пізніше віддала ОСОБА_11 . ОСОБА_6 переийшла в будинок в 2001 році і відразу почали робити ремонт.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що в 1999 році померла її сестра та чоловік сестри. Їхні сини ОСОБА_2 та ОСОБА_11 продали спадковий будинок ОСОБА_6 . За які кошти не знає. В той час ОСОБА_2 був розведений. Першу частину грошей від продажу батьківського будинку передали ОСОБА_2 , а другу ОСОБА_11 . ОСОБА_2 мав намір з ОСОБА_18 купити квартиру.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що після смерті батьків, які померли в 1999 році їхній будинок восени 2000 року придбав ОСОБА_19 Будинок продано за 5200 доларів США. Половину суми в 2001 році Янковчук сплатила брату. а решту йому виплачувала частинами. Оформили будинок фактично в 2004 році. Оскільки брату не вистачило коштів на купівлю квартири, то він отримав кошти за продаж будинку одразу. Янковчук написала розписку, що вона заплатила половину суми грошей.. В брата були гроші на покупку квартири.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків , дослідивши письмові докази вважає за необхідне первісний позов ОСОБА_1 задовольнити частково, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Судом встановлено, що сторони з 17 березня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15.01.2018 року було розірвано.

У шлюбі сторонами в 2001 році була придбана трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 травня 2001 року укладеним між ОСОБА_20 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В., зареєстрований в реєстрі за №917 (т.1 а.с.34)

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 10.01.2018 року квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_2 , номер запису про право власності - 24383216 (т. 1 а.с.35)

Відповідно до висновку оціночно - будівельної та будівельно- технічної експертизи №420 від 25.07.2018 року, дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , площею 61,9 кв. м. складає 634042 гривні (т. 1 а.с.162-190)

В 2009 році у шлюбі, сторонами був придбаний автомобіль ГАЗ 3302 414 кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 23.04.2009 року значиться зареєстрованим за ОСОБА_2 (а.с.45)

Відповідно до висновку судової автотоварознавчної експертизи № 6464/18-21 від 24.01.2019 року ринкова вартість автомобіля ГАЗ моделі 3302414, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 58207,87 грн. (т.2 а.с. 2-11)

16 липня 2009 року, у шлюбі сторонами за спільні кошти був придбаний автомобіль SUZUKINEW GRAND VITARA 2005 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , технічний паспорт серії НОМЕР_6.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч.2 ст.61 СК України об"єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із вимогами ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Крім того, зазначену правову позицію закріплено й в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Суд прийшов до висновку, що спірне майно, набуте сторонами у період перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, та той факт, що значна частина цього майна зареєстрована за відповідачем, не позбавляє позивача права на частку у цьому майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сторони не досягли домовленості щодо поділу майна, шлюбний договір між ними не укладався.

Вимога відповідача про відступлення від засади рівності часток подружжя на підставі ч.ч. 2,3 ст. 70 СК України не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не доведено, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Крім того, син сторін є повнолітнім, працездатним, проживає окремо, що не заперечується сторонами.

Виходячи з презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд розподіляє їх спільне майно, яке є предметом спору наступним чином:

За ОСОБА_1 визнати право власності на 1/2 ідеальну частку квартири під номером АДРЕСА_1 вартістю 317021 грн .

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнути вартість 1/2 частини автомобіля марки ГАЗ моделі 3302414 кузов № НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 29103 грн (двадцять дев`ять тисяч сто три грн.), а зазначений автомобіль залишити у власності ОСОБА_2 .

Щодо вимог про стягнення з відповідача компенсації за проданий автомобіль SUZUKINEW GRAND VITARA, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль SUZUKINEW GRAND VITARA 2005 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , технічний паспорт серії НОМЕР_6 було відчужено під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 не надано до суду належних доказів вартості спірного автомобіля сузукі,. Доказів того, що грошові кошти не були витрачені в інтересах сімї, позивачем не надано, також не доведено в судовому засіданні та не підтверджено доказами те, що відповідач ОСОБА_2 продав автомобіль без згоди позивача ОСОБА_1 , а тому підстави для стягнення з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 частку вартості автомобіля відсутні, а тому в цій частині первісного позову слід відмовити.

Відмовляючи в позові в цій частині, суд виходив з того, що згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечнь, кірм випадків, встановлених цим Кодексом.

Згіно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказувння не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко протии України ( заява №26864/03 від 26 червня 2008 року зазначається, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника , виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, якій він є повноважним вивчати заявлені скарги.

Тобто у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Що стосуєтьсмя тверджень позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що квартира під номером АДРЕСА_1 придбана ним за його особисті кошти, які він отримав за продаж спадкового будинку, та є його особистою приватною власністю, то такі твердження суд вважає безпідставними.

Як було встановлено в судовому засіданні та зазначено вище, що спірна квартира була придбана ОСОБА_2 в період шлюбу з ОСОБА_1 , в 2001 році., що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 травня 2001 року ( т.1 а.с. 34 ).

Спадковий будинок ОСОБА_2 був проданий ОСОБА_6 12 травня 2004 року, що підтверджується договором купівлі-продажу ( а.с. 36 )., тобто після того, як спірна квартира вже була придбана сторонами.

Виходячи з того, що спірна квартира була придбана в 2001 році, тому до виниклих правовідносин застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції, яка діяла на час придбання спірної квартири.

Відповідно до положень ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними прававми на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не має самостійного заробітку.

Суд не може прийняти до уваги розписку ОСОБА_2 про отримання коштів від ОСОБА_6 в сумі 2600 грн за придбаний у нього спадковий будинок, як доказ у підтвердження факту придбання ОСОБА_2 спірної квартири АДРЕСА_1 за особисті кошти, оскільки відповідно до положень ст. 227 ЦПК України, який діяв на дату видачі вказаної розписки, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хочаб однією із сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( стаття 47 цього Кодексу ).

Крім того відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тому показання свідків суд оцінює в сукупності інших доказів.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що зустрічний позов задоводенню не підлягає.

При зверненні до суду позивач за первісним позовом ОСОБА_1 понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4531,24 грн.; витрати по оплаті будівельно-технічної експертизи в сумі 5921,00 грн. та 1430,00 грн. витрат по оплаті автотоварознавчої експертизи та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. , а всього 15872 грн. 24 коп.

При зверненні до суду із зустрічним позовом відповідач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 6340,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та стягує з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 14812 грн. 00 коп., які складаються з оплати судового збору у розмірі 3461 грн, витрати по оплаті будівельно-технічної експертизи в сумі 5921,00 грн. та 1430,00 грн. витрат по оплаті автотоварознавчої експертизи та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст.ст.60,61,65,68-71 СК України, ст.ст.12,76-80, ч.ч.1,5,6 ст.81, ст.ст.263 264,,265, 268 ЦПК України, суд-

ухвалив :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Провести розподіл спільно нажитого майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином :

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири під номером АДРЕСА_1 вартістю 317021 грн .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини автомобіля марки ГАЗ моделі 3302414 кузов № НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 29103 грн (двадцять дев`ять тисяч сто три грн.), а зазначений автомобіль залишити у власності ОСОБА_2 .

В частині вимог ОСОБА_1 щодо стягнення 1/2 частини вартості автомобіля SUZUKINEW GRAND VITARA 2005 року випуску , колір синій, номер кузова ( шассі ) НОМЕР_7 в сумі 106000 грн необхідно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на загальну суму 14812грн. ( чотирнадцять тисяч вісімсот дванадцять грн )

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистою приватною власністю на цілу квартиру АДРЕСА_1 відмовити та відмовити у стягненні судових витрат .

На рішення суду може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було виготовлено вступну та резолютивну частину рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюватим з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 30 травня 2019 року.

суддя В.А.Воронюк

22.05.19