Справа № 635/7100/18
Провадження № 2/635/11/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року смт Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

секретар судового засідання - Токарук Л.П.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

Третя особа - Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області,

Третя особа - ОСОБА_5 ,

Третя особа - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Треті особи: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про усунення перешкод у користуванні землями загального користування, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , в якій просить суд зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку громадського проїзду до буд. АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , привести її у придатний для використання стан шляхом знесення за власний рахунок розташованого на цій ділянці паркану та стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником 39/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . З 2017 року мешканцями будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неодноразово робились спроби самовільно встановити паркан та перекрити громадський проїзд до буд. АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . 13.05.2018 відповідачами самовільно та незаконно встановлено паркан з шиферу на громадському в`їзді до буд. АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , чим грубо порушено право позивача на прохід та проїзд до свого домоволодіння.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

10.01.2019 відповідачем ОСОБА_3 подано письмові заперечення проти позову, в яких він уважає позовні вимоги безпідставними та зазначає, що в 1955 році сім`ї ОСОБА_3 рішенням № 642 від 12.12.1955 Харківської районної ради виділена у безстрокове користування земельна ділянка площею 0,0812 га за адресою: АДРЕСА_3 для будівництва житлового будинку та господарчих споруд. Згідно з технічним паспортом КП «ХРБТІ» від 13.10.2008, виданого ОСОБА_3 , та плану земельної ділянки площею 812 кв. м за вказаною адресою через вказану земельну ділянку немає ніякого проходу чи проїзду. Відповідач зазначає, що спірний паркан поставлено в межах наданої його родині у 1955 році у безстрокове користування земельної ділянки.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились.

Відповідачем ОСОБА_3 надано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 02.05.2019, на іншу дату у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я.

У зв`язку з неодноразовим відкладенням справи за клопотаннями відповідача та ненаданням ним доказів перебування на лікуванні, враховуючи подання відповідачами письмових заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження, а також тривале перебування справи у провадженні, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів.

Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, про поважність причин неявки не повідомили, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши надані сторонами докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником 39/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В., договором дарування частки житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В., зареєстрований в реєстрі за №443, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2017 року за №82949696.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності.

Листом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 15.11.2016 року за №1476 повідомлено, що було розглянуто звернення ОСОБА_8 з приводу самовільного захоплення частки її земельної ділянки та погроз перекрити проїзд громадського користування. Під час розгляду звернення співробітниками Пісочинської селищної ради було проведено бесіду з гр. ОСОБА_6 щодо недопущення перекриття громадського проїзду.

Мешканці домоволодінь за адресою: АДРЕСА_4 та буд. АДРЕСА_1 звертались з заявою до голови Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області з проханням недопущення перекриття проїзду, що підтверджується заявою від 27 грудня 2017 року за підписом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1

На відповідний запит представника позивача Пісочинським селищним головою надано відповідь від 11.04.2018 року за вих. № 1615, в якій зазначалось, що відповідно до схематичного плану смт. Пісочин, розробленого Держкомітетом архітектури містобудування та житлової політики погодженого з інспекцією Держгеонагляду України 11 листопада 1997 року, межі затверджені рішенням виконкому громадського проїзду по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5. З метою детального ознайомлення із межами громадського проїзду по АДРЕСА_1, до відповіді долучено викопіювання з схематичного плану смт. Пісочин. Додатково повідомлено, що Пісочинською селищною радою не приймалось рішень щодо передачі у власність третім особам громадського проїзду по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5.

Актом депутата Пісочинської селищної ради Канцедал Л .В . встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , це єдиний в`їзд до власних домоволодінь та являється проїздом громадського користування.

ОСОБА_8 , ОСОБА_1 ОСОБА_21 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звертались до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області та до Харківської місцевої прокуратури АДРЕСА_5 у зв`язку з незаконним встановленням паркану та бездіяльності працівників поліції, що підтверджується заявами за вх. №473/02-29 від 14.05.2018 року та 478/02-59 від 14.05.2018 року.

Рішенням Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06 червня 2018 року вирішено: власнику або уповноваженій особі, яка діє від імені власника житлового будинку АДРЕСА_2 здійснити перенесення навісу для стоянки автотранспортного засобу та пересадження дерева, гр. ОСОБА_6 забезпечити гр. ОСОБА_11 рівні права щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, гр. ОСОБА_4 демонтувати самовільно побудований паркан з шиферу на громадському в`їзді біля земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 у строк до 15 липня 2018 року.

10.12.2018 року до канцелярії суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи фотографії з зображенням самовільно встановленого паркану, CD диск з фотографіями самовільно встановленого паркану в електронному вигляді, та відеозаписами самовільного встановленого паркану родиною ОСОБА_3, протоколів опитування свідка ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 від 27.11.2018 року, якими підтверджується, що самовільно побудований паркан встановлений родиною ОСОБА_3 та на теперішній час не демонтований.

До заперечень на позову заяву ОСОБА_3 долучив рішення Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 11.10.2018 року, яким вирішено надати гр. ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0812 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, оформити земельний сервітут на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,0037 га, розташовану між домоволодінням по АДРЕСА_3 та домоволодінням по АДРЕСА_1 для надання права проходу та права проїзду на транспортному засобі мешканцям домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 27.01.1956 року ОСОБА_14 надано в безстрокове користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 на підставі рішення Виконкому Харківської районної ради депутатів трудящих.

Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 96 Земельного кодексу України встановлено, що землекористувачі зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом можуть бути встановлені інші обов`язки землекористувачів.

У відповідності до ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно з ч.ч.1,4 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Як встановлено судом, між сторонами виник спір з приводу незаконного, на думку позивача, встановлення відповідачами паркану на громадському проїзді біля буд. АДРЕСА_3 , який перешкоджає проїзду до домоволодіння позивача.

Надаючи оцінку доводам сторони позивача, суд виходить з наступного.

Щодо посилання позивача на самочинне будівництво відповідачами паркану на прилеглій до належної їм земельної ділянки території громадського проїзду суд зазначає наступне.

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської райради депутатів трудящих від 12.12.1955 року (а.с. 128) та Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 27.01.1956 року (а.с. 127) ОСОБА_15 надано на праві безстрокового користування земельну ділянку по АДРЕСА_3 загальною площею 812 кв. м (як зазначає відповідач, у подальшому вказана адреса перейменована у АДРЕСА_3 ).

Із заперечень відповідача вбачається, що спірний паркан встановлено саме на території земельної ділянки, наданої сім`ї ОСОБА_3 у безстрокове користування у 1956 році, і розташування паркану відповідає схематичному плану земельної ділянки, доданому до договору від 27.01.1956 року.

Водночас позивачем всупереч вимог статті 81 ЦПК України не доведено, що спірний паркан розташований поза межами наданої родині відповідачів у безстрокове користування земельної ділянки.

Посилання з цього приводу на п. 1.3 рішення сесії Пісочинської селищної ради від 06 червня 2018 року про зобов`язання ОСОБА_4 демонтувати самовільно побудований паркан з шиферу на громадському в`їзді біля земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 у строк до 15 липня 2018 року суд вважає безпідставним, оскільки вказане рішення сесії не містить фактичного та правового обґрунтування, не надає оцінки факту надання родині ОСОБА_3 у безстрокове користування земельної ділянки на підставі договору від 27.01.1956 року та не враховує доводів відповідачів про те, що спірний паркан розташовано у межах наданої у безстрокове користування земельної ділянки.

Крім того, зміст пункту 1.3 рішення сесії від 06.06.2018 суперечить змісту рішення сесії Пісочинської селищної ради від 11.10.2018 про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0812 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3, та зобов`язання останнього оформити земельний сервітут на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,0037 га, розташовану між домоволодінням по АДРЕСА_3 та домоволодінням по АДРЕСА_1 для надання права проходу та права проїзду на транспортному засобі мешканцям домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Отже, оскільки зміст сервітуту становить право користування чужою земельною ділянкою, зі змісту рішення сесії Пісочинської селищної ради від 11.10.2018 вбачається фактичне визнання права ОСОБА_3 на користування спірною ділянкою, на якій розташовано спірний паркан.

Як встановлено судом, позивач є власником 39/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 та землекористувачем земельної ділянки за вказаною адресою, право спільної сумісної власності на яку на час розгляду справи зареєстровано за ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які померли.

Власником інших 61/100 частин вказаного будинку та другим користувачем земельної ділянки за вказаною адресою є третя особа ОСОБА_6

Згідно з технічним паспортом на вказане домоволодіння (а.с. 22-30), земельна ділянка має основний вхід з боку АДРЕСА_1.

Водночас позивачем не доведено неможливості користування ним входом на земельну ділянку з боку АДРЕСА_1 .

Як пояснив представник позивача, прохід від частини будинку, належної позивачеві, до частини будинку, належної ОСОБА_6 , і далі до виходу на АДРЕСА_1 у найвужчому місці становить 78 см, що, на думку суду, не є беззаперечним свідченням неможливості користування вказаним проходом.

Крім того, наявність проходу від частини будинку позивача до АДРЕСА_1 спростовує висновок, який міститься в акті депутата Канцедал Л.В. від 18.01.2018, на який також посилається позивач, про те, що перекритий проїзд до будівель по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є єдиним в`їздом до домоволодінь мешканців.

Щодо посилання позивача в обґрунтування своїх доводів про те, що спірний паркан побудовано на громадському проїзді, на схематичний план смт Пісочин (а.с. 35), суд зазначає, що на вказаному плані громадський проїзд взагалі не проходить біля належного ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_3 , як про це зазначає позивач, що ставить під сумнів достовірність вказаного плану.

Інші доводи позивача, зокрема, посилання на протоколи опитування свідків про розташування спірного паркану на громадському проїзді, не мають юридичного значення і не спростовують висновків суду про недоведеність позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у позові у зв`язку з недоведеністю позивачем своїх вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 200, 206, 264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Треті особи: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про усунення перешкод у користуванні землями загального користування- відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_6, (АДРЕСА_7 ), РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Третя особа: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, місце реєстрації: Харківська область , Харківський район, смт.Пісочин, пров.Транспортний, 2, .

Третя особа: ОСОБА_5 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_6 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 .

Повний тест рішення складено 13.05.2019 року.

Суддя Д.М. Савченко