ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» травня 2019 року

м. Харків

справа № 623/4086/18-ц

провадження № 22ц/818/2315/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря Ігнатової Т.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж, представник відповідача Гавриленко Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2019 року у складі судді Герцова О.М.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж про перерахунок та нарахування 100% знижки плати за користування послугами з теплопостачання згідно вимог статті 16 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», який у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що він разом з дружиною ОСОБА_3 проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та користуються послугами з опалення, які надає Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж.

Вказав, що він має статус інваліда війни 2 групи, на підставі чого згідно закону він та його дружина мають право на 100% знижку плати за користування комунальними послугами в межах середніх норм споживання.

Зазначив, що опалювальна площа його приміщення складає 58 кв. м., а площа житла, на яку надається знижка, виходячи з розрахунку 21 кв. м. на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. м. на сім?ю, становить 52,5 кв. м. Будинок, в якому він мешкає, обладнаний тепловим лічильником.

Вказав, що з січня 2016 року кожний опалювальний сезон відповідач проводив нарахування 100% знижки всупереч вимогам закону, а саме нижче рівня гарантованих державою соціальних нормативів.

Зазначив, що звертався до відповідача з зазначеного питання та отримав відповідь, у якій зазначено, що пільга йому нараховується, виходячи з соціальної норми житла для централізованого та індивідуального опалення, соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії у разі використання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) абонентами, житлові будинки яких обладнані будинковими та/або квартирними приладами обліку, а також коригуючого коефіцієнту 0,43, встановленого для Харківської області.

Вказав, що Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж всупереч вимогам закону неправомірно значно скорочує 100% знижку по оплаті послуг з теплопостачання, оскільки застосовує у своїх розрахунках коефіцієнт 0,43, внаслідок чого у розрахунку 100% знижки береться лише 43% від соціального нормативу.

Просив повідомлення про оплату послуг з теплопостачання Ізюмського комунального підприємства теплових мереж за січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень, жовтень 2018 року в частині нарахування 100% знижки плати послуг з теплопостачання визнати незаконними та скасувати, як такі що нараховані всупереч вимог статті 16 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії"; визнати його право на нарахування 100% знижки плати послуг з теплопостачання на рівні гарантованих державою соціальних нормативів згідно вимог статті 16 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" у 2016 році - 0,0548 Гкал, а у 2017 році -0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період; зобов`язати Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж провести перерахунок 100% знижки оплати послуг з теплопостачання на рівні гарантованих державою соціальних нормативів згідно вимог статті 16 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" у 2016 році - 0,0548 Гкал, а у 2017 році -0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період в повідомленнях про оплату послуг за січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень, жовтень 2018 року; зобов`язати Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж в подальшому проводити нарахування 100% знижки оплати послуг з теплопостачання на рівні гарантованих державою соціальних нормативів, згідно вимог статті 16 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", а саме - 0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено, повідомлення про оплату послуг з теплопостачання Ізюмського комунального підприємства теплових мереж за січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень, жовтень 2018 року в частині нарахування 100% знижки плати послуг з теплопостачання визнано незаконними та скасовано, як такі що нараховані всупереч вимог статті 16 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії"; визнано його право на нарахування 100% знижки плати послуг з теплопостачання на рівні гарантованих державою соціальних нормативів згідно вимог статті 16 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" у 2016 році - 0,0548 Гкал, а у 2017 році -0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період; зобов`язано Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж провести перерахунок 100% знижки оплати послуг з теплопостачання на рівні гарантованих державою соціальних нормативів згідно вимог статті 16 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" у 2016 році - 0,0548 Гкал, а у 2017 році -0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період в повідомленнях про оплату послуг за січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень, жовтень 2018 року; зобов`язано Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж в подальшому проводити нарахування 100% знижки оплати послуг з теплопостачання на рівні гарантованих державою соціальних нормативів згідно вимог статті 16 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", а саме - 0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період; стягнуто з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що право позивача на отримання 100% знижки на оплату послуг з централізованого теплопостачання в межах норм, передбачених законодавством не порушено; що застосування коригуючого коефіцієнту 0,43 для розрахунку розміру витрат теплової енергії на потреби централізованого опалення передбачено нормами чинного законодавства, які не скасовані та не визнані неконституційними; що нарахування по оплаті за теплопостачання в квартирі позивача проводиться на підставі показників приладів обліку теплової енергії з урахуванням права його сім?ї на 100% знижку по оплаті комунальних послуг та нормативів, які регулюють надання соціальних пільг; що позивач вже звертався до суду з тотожним позовом у справі №623/3217/17, отже суд мав закрити провадження у справі.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що застосування коригуючого коефіцієнту 0,43 звужує права позивача на отримання 100% знижки на оплату послуг з теплопостачання, тому, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, з таким висновком погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 має статус інваліда війни 2 групи, що підтверджується посвідченням, серія НОМЕР_1 , виданим Ізюмським міським управлінням праці та соціального захисту населення 13 жовтня 2008 року.

ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг Ізюмського комунального підприємства теплових мереж.

ОСОБА_2 звертався до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж із заявами щодо нарахування 100% пільги за його особовим рахунком.

Із відповідей Ізюмського комунального підприємства теплових мереж від 22 лютого 2016 року №417 та 22 жовтня 2018 року № 2240 вбачається, що пільга за його особовим рахунком розраховується з урахуванням всіх вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» та Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», зокрема, з урахуванням передбаченого для Харківської області коригуючого коефіцієнту 0,43. Законодавчі акти є чинними.

Статтею 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондує обов`язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

У статті 1 цього Закону визначено, що державні соціальні гарантії це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Частиною 2 статті 9 цього Закону передбачено, що до державних соціальних нормативів належить, зокрема, соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам.

Соціальні норми і нормативи - це показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами (абзац 5 статті 1 Закону).

Згідно зі статтею 5 цього Закону державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Закон визначає, що нормативи споживання - це розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Згідно пунктів 4, 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни надається пільга у вигляді 100-процентної знижки плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю), а також 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені цим законом, надаються інвалідам війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 встановлено, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі, нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 встановлено державні соціальні стандарти у сфері житлово-комунального обслуговування, до числа яких відносяться соціальна норма житла та соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово - комунального обслуговування» у редакції на час виникнення спірних правовідносин встановлено громадянам, які відповідно до законодавства мають пільги на оплату житлово-комунальних послуг, соціальну норму житла для: 1) оплати користування житлом/утримання житла - 21 кв. метр загальної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю; 2) централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання) незалежно від джерела та виду енергії - 21 кв. метр опалюваної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.

Підпунктом 1 пункту 3 зазначеної Постанови встановлені такі соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії: для централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання): у разі використання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) абонентами, житлові будинки яких обладнані будинковими та/або квартирними приладами обліку, - 0,0548 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період; ( у 2016 році), - 0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період ( з 01 травня 2017 року).

Залежно від особливостей регіонів та типу будівель соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, встановлені підпунктом 1 цього пункту, визначаються з урахуванням коригуючих коефіцієнтів згідно з додатками 1 і 2.

Коригуючий коефіцієнт для розрахунку розміру витрат теплової енергії на потреби централізованого опалення згідно додатку № 2 до Постанови № 409 від 06 серпня 2014 року по Харківській області для будинків 5 і більше поверхів становить 0,43.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини».

У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Матеріали справи свідчать про те, що опалювальна площа квартири ОСОБА_2 . 58 кв

АДРЕСА_2 , на яку розповсюджується пільга, дорівнює 52,5 кв. м.(одна особа 21 кв. метр + одна особа 21 кв. метр + 10,5 кв. метр на всю сім`ю), отже, послуга по теплопостачанню на опалювальну площу 5,5 кв. м. повинна оплачуватись позивачем згідно чинних тарифів.

Враховуючи викладені вище вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 409 з січня 2016 року пільга позивачу нараховувалась наступним чином: 52.5х (0,0548 х 0,43) х тариф за 1 Гкал на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку =, де: 52,5 кв. м. - соціальний норматив пільгової площі на дві особи; 0,0548 - соціальний норматив Гкал на 1 кв. м. опалювальної площі на місяць в опалювальний період; 0,43 - коригуючий коефіцієнт соціального нормативу; а з травня 2017 року за формулою: 52.5х(0,0431 х 0,43) х тариф за 1 Гкал на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку =, де 52,5 кв. м. - соціальний норматив пільгової площі на дві особи; 0,0431 - соціальний норматив Гкал на 1 кв. м. опалювальної площі на місяць в опалювальний період; 0,43 - коригуючий коефіцієнт соціального нормативу.

Тариф за 1 Гкал на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку з січня по березень 2016 року складав 712,6800, у квітні 2016 року - 712,6543, з жовтня 2016 року по грудень 2017 року - НОМЕР_2 , з січня 2018 року по жовтень 2018 року - НОМЕР_3 .

З повідомлень про оплату послуг з централізованого опалення по особовому рахунку НОМЕР_4 вбачається, що з урахуванням вищевикладеного та кількості спожитого опалення у січні 2016 року позивачу нараховано пільгу у розмірі 883,01 грн., у лютому 2016 року 881,66 грн, у березні 2016 року 822,00 грн., у квітні 2016 року 102,91 грн., у жовтні 2016 року 552,02 грн., у листопаді 2016 року 1650,57 грн., у грудні 2016 року 3373,88 грн., у січні 2017 року 1686,94 грн., у лютому 2017 року 1686,94 грн., у березні 2017 року 1273,81 грн., у квітні 2017 року 112,48 грн., у жовтні 2017 року 643,08 грн., у листопаді 2017 року 1326,76 грн., у грудні 2017 року 1323,18 грн., у січні 2018 року 1339,31 грн., у лютому 2018 року 1339,31 грн., у березні 2018 року 1339,31 грн., у квітні 2018 року 539,21 грн., у жовтні 2018 року 530,03 грн. (а. с. 15-17).

За таких обставин слід дійти висновку, що підприємство враховує право ОСОБА_2 на 100 % знижку по оплаті послуг з теплопостачання і нараховує плату за теплопостачання, виходячи із максимально можливого розміру в межах площі житлового приміщення, яке належить позивачу згідно з нормами користування (споживання), встановленими законодавством.

При цьому, застосування середньої норми споживання для централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання) можливе виключно із урахуванням коригуючих коефіцієнтів, та розрахунок сплати послуг без їх урахування не ґрунтується на вірному тлумаченні норм чинного законодавства.

Застосування коригуючого коефіцієнту під час визначення соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами передбачено вимогами постанови Кабінету Міністрів України, яка є чинною, не скасована та не визнана неконституційною, отже, є обов`язковою для застосування у діяльності підприємства, яке надає комунальні послуги.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно застосовано коригуючий коефіцієнт 0,43, передбачений додатком 2 Постанови №409, а тому, підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування повідомлень про оплату послуг з теплопостачання, зобов`язання Ізюмського комунального підприємства теплових мереж провести перерахунок 100% знижки оплати послуг з теплопостачання та в подальшому проводити її нарахування на рівні гарантованих державою соціальних нормативів, немає.

Крім того, слід зазначити, що позивач має пільгу 100 % знижки плати за користування житлом та комунальними послугами в силу статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і її визнання не потребує ухвалення судового рішення, водночас її надання має проводитись з урахуванням соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами, тому в задоволенні позову в частині визнання права позивача на нарахування 100% знижки плати послуг з теплопостачання на рівні гарантованих державою соціальних нормативів, у 2016 році - 0,0548 Гкал, а у 2017 році -0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період, також слід відмовити.

Виходячи з аналізу наведених норм права та обставин справи слід дійти висновку, що суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із відмовою ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Разом з тим, посилання Ізюмського комунального підприємства теплових мереж щодо того, що позивач вже звертався до суду з тотожним позовом у справі №623/3217/17, отже суд мав закрити провадження у справі, не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Матеріали справи свідчать про те, що в грудні 2017 року ОСОБА_2 звертався до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж з позовом про перерахунок та нарахування 100% знижки плати за користування послугами з теплопостачання та просив повідомлення про оплату послуг з теплопостачання за січень 2016 року, лютий 2016 року, грудень 2016 року , січень 2017 року, лютий 2017 року в частині нарахування 100% знижки плати послуг з теплопостачання визнати незаконними та скасувати, як такі що нараховані всупереч вимог пункту 5 статті 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; визнати його право на нарахування 100% знижки плати послуг з теплопостачання згідно вимог пункту 5 статті 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язати відповідача провести перерахунок 100% знижки плати послуг з теплопостачання згідно вимог пункту 5 статті 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в повідомленнях про оплату послуг за січень 2016 року, лютий 2016 року, грудень 2016 року , січень 2017 року, лютий 2017 року; зобов`язати відповідача проводити нарахування 100% знижки оплати послуг з теплопостачання згідно вимог пункту 5 статті 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Предметом позову у даній справі є визнання незаконними та скасування повідомлень про оплату послуг з теплопостачання Ізюмського комунального підприємства теплових мереж за інший період, визнання права позивача на нарахування 100% знижки плати послуг з теплопостачання на рівні гарантованих державою соціальних нормативів, а саме, у 2016 році - 0,0548 Гкал, а у 2017 році -0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період; зобов`язання Ізюмського комунального підприємства теплових мереж провести перерахунок 100% знижки оплати послуг з теплопостачання на рівні гарантованих державою соціальних нормативів за вищевказаний період, та в подальшому проводити нарахування 100% знижки оплати послуг з теплопостачання на рівні гарантованих державою соціальних нормативів, а саме - 0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період.

Аналізуючи наведене, можна зробити висновок, що позови повністю не співпадають за матеріально-правовими вимогами, отже оскільки предмети поданих позовів не є тотожними, підстав для закриття провадження у справі за пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України немає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.