ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року

м. Харків

справа № 646/11463/15-ц

провадження № 22-ц/818/54/19

категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі - ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб

у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики

Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року в складі судді Сорока О.П., -

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося у суд з позовом , у подальшому уточненим, в якому просило у рахунок погашення заборгованості в сумі 1 491 197, 83 грн, яка складається із: 168 285, 10 дол. США заборгованості за кредитом, 8 722, 62 дол. США заборгованості за процентами, 73 790, 82 грн пені та штрафних санкцій, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу його будь-якій особі покупцеві; встановити початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижче за погоджену сторонами вартість іпотеки згідно з договором іпотеки у розмірі 1 297 200, 00 грн; зобов`язати відповідача передати предмет іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з наданням права заміни замків, обладнання предмета іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна та вчиненням інших дій, спрямованих на збереження та реалізацію предмета іпотеки; виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із зазначеного будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 24 вересня 2007 року між ЗАТ«ОТП Банк» , правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу, далі ОСОБА_5 .) укладено кредитний договір № ML-703/168/2007, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 172 968, 36 дол. США та зобов`язалась повернути суму кредиту у строк до 25 вересня 2017 року відповідно до графіка погашення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами у передбаченому договором розмірі.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 30.03.2010 року по справі № 2-1583/10/15 з відповідача ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОТП`Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № ML-703/168/2007 в розмірі 1 491 197, 83 грн, яка складається із: 168 285, 10 дол. США ( 1347559,76 грн.) заборгованості за тілом кредиту, 8 722, 62 дол. США (69847,25 грн.) заборгованості за процентами, 73 790, 82 грн. пені та штрафних санкцій. Рішення набрало законної сили, на час звернення до суду не виконано.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № PCL-703/168/2007, предметом якого є житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за зазначеним кредитним договором.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року у задоволені позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 січня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року скасовано, та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з інших підстав.

Вказане рішення суду апеляційної інстанції скасоване Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

26.12.2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Харківського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначило, що висновок суду про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до порушення прав неповнолітньої ОСОБА_2 не відповідає обставинам справи, оскільки умови укладеного між сторонами договору іпотеки містить ствердження іпотекодавця про те, що малолітні та неповнолітні діти в будинку не проживають.

Висновок суду про порушення прав неповнолітньої ОСОБА_2 спростовується рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04.12.2015 року по справі № 646/11222/15-ц, в мотивувальній частині якого встановлено, що під час укладання спірного договору іпотеки права неповнолітньої дитини ОСОБА_2 не були порушені.

ОСОБА_7 в своїх запереченнях на апеляційну скаргу, поданих до апеляційного суду в жовтні 2016 року, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити судове рішення без змін.

Мотивувала свої заперечення тим, що в апеляційній скарзі не зазначено в чому полягає незаконність рішення суду, а тільки відтворено текст позовної заяви.

Зазначила, що судом першої інстанції при винесені рішення враховано правову позицію, яка викладена в постановах від 21.11.2015 р. №6-1061цс15; від 18.03.2015 № 6-39цс15, відповідно до яких у разі заявлення вимог про виселення громадян з предмету іпотеки на підставі ст. 39, 40 ЗУ « Про іпотеку», такі вимоги не підлягають задоволенню, якщо предмет іпотеки ( житлове нерухоме майно) було придбано не за кредитні кошти.

Крім того, вказала, що позов заявлено після спливу строків позовної давності, про застосування строків позовної давності нею була подано до суду першої інстанції відповідна заява, яка обґрунтована тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2010 року по справі № 2-1583/10/15 було стягнуто з неї весь залишок заборгованості за кредитним договором ML-703/168/2007 від 24.09.2007 року, чим підтверджується факт настання строку повернення всього залишку за кредитом.

08.02.2019 року до суду апеляційної інстанції ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надано письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначає, що обставини надання/отримання кредитних коштів відповідачем та розмір заборгованості за кредитним договором на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, т.я. ці обставини встановлено рішенням Київського районного суду м.Харкова від 30.03.2010року.

Також зазначає, що за період з 25.10.2011 року по 14.10.2013 року ОСОБА_5 були здійснені платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 132837,20 грн., з яких 62989,95 грн. погашення за тілом кредиту; 69847,25 грн. погашення відсотків за користування кредитними коштами.

Таким чином, станом на 14.10.2013 року заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором становить 1297200,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 73740,82 грн. Пеня за прострочення виконання зобов`язань та штраф у розмірі 50,00 грн.

Щодо визначення вартості предмета іпотеки для його подальшої реалізації, зазначає, що згідно п.4.4. договору іпотеки, сторони погодили, що вартість предмета іпотеки становить 1297200,00 грн.

Посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду України у справі № 235/3619/15, вказує, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

До пояснень ТОВ «ОТП Факторинг Україна» додано копію довідки від 12 грудня 2016 року( вих.. № 1494), в якій повідомляється, що ОСОБА_5 здійснила погашення заборгованості по кредитному договору № ML-703/168/2007 від 24.09.2007 року за період з 27.05.2011 року по 12.12.2016 року у розмірі 16 623,01 USD.

Представник позивача Камінська М.І. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, письмових поясненнях до апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_8 ОСОБА_9 проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належними чином, про поважність причин неявки суд не сповістили.

Зважуючи на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 44, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю нез`явившихся учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає ї розгляду судом апеляційної інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено,що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

У своїх висновках суд першої інстанції керувався тим, що при укладенні договору іпотеки було приховано факт реєстрації та проживання неповнолітньої дитини у буд. АДРЕСА_1 . Дозволу на укладення договору іпотеки від органу опіки не отримували. Судом встановлено, що спірний житловий будинок придбаний ще до укладання кредитного договору на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 2006 року, тобто будинок придбаний не за рахунок кредитних коштів, тому мешканці зазначеного будинку не можуть бути виселені з нього без надання іншого постійного житла. У позові відсутні посилання на можливість надання відповідачам іншого житла. Суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців з буд. 73 на вул АДРЕСА_1 у м. Харкові суперечить правам та інтересам ОСОБА_2 , звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та порушує охоронювані законом інтереси, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно частини 3 ст.12 та частини 1 статті 81 ЦПК України саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 24 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ML-703/168/2007, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 172 968, 36 дол. США та зобов`язалася повернути зазначену суму частинами у строк до 25 вересня 2017 року, а також сплачувати проценти у передбаченому договором розмірі.

25 вересня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним договором між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № PCL-703/168/2007, предметом якого є житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

За договором, укладеним 27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» , ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув право вимоги за згаданими договорами кредиту та іпотеки.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2010 року у справі № 2-1583/10/15 задоволено позов про стягннення в солідарному порядку з боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_10 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 вересня 2007 року № ML-703/168/2007 у розмірі 1 491 197, 00 грн.( т. 1 а.с. 62).

Зазначене судове рішення набрало законної сили, а тому відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року ( частина 4 статті 82 ЦПК України в редакції на час розгляду справи апеляційним судом) встановлені у ньому обставини є преюдиційними при розгляді зазначеної справи.

Під час розгляду справи № 2-1583/10/15 Київським районним судом м.Харкова встановлено, що 24.09.2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитним договір № ML-703/168/2007, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 172 968,36 дол. США. Взяті на себе зобов`язання ОСОБА_4 не виконала належним чином, допустила заборгованість за кредитним договором, яка станом на 28.10.2009 року становить 1 491 197, 00 грн. та складається з: залишку заборгованості за кредитом - 168 285, 10 дол. США, несплачених відсотках за користування кредитом - 8 722, 62 дол. США, пені за прострочення виконання зобов`язань - 73 740, 82 грн та штрафних санкцій 50 ,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 6-573цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Матеріали справи не містять доказів того, що на час розгляду справи рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2010 року не виконано. Не надано таких доказів позивачем і до суду апеляційної інстанції.

Звертаючись з позовом, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості в сумі 1 491 197, 83 грн, яка складається із: 168 285, 10 дол. США заборгованості за кредитом, 8 722, 62 дол. США заборгованості за процентами, 73 790, 82 грн. пені та штрафних санкцій.

В поясненнях наданих до апеляційної скарги, позивач зазначає,що розмір заборгованості за кредитним договором на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки ці обставини встановлено рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2010 року.

Також зазначає, що за період з 25.10.2011 року по 14.10.2013 року ОСОБА_5 були здійснені платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 132837,20 грн., з яких 62989,95 грн. погашення за тілом кредиту; 69847,25 грн. погашення відсотків за користування кредитними коштами.

З огляду на те, що у поясненнях до апеляційної скарги позивач зазначає про те, що в період з 25.10.2011 року по 14.10.2013 року , тобто в період після ухвалення Київським районним судом м. Харкова рішення від 30.03.2010 року, ОСОБА_5 були здійснені платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, судова колегія відхиляє доводи позивача, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2010 року не виконувалося та розмір заборгованості за кредитним договором, який встановлено зазначеним рішенням на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, розмір якої встановлено рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке на час розгляду справи виконувалося і його виконання впливало на обсяг кінцевого боргового зобов`язання позичальника.

Апеляційний суд не приймає за належний та достатній доказ одні лише доводи позивача, що станом на 14.10.2013 року заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором становить 1297200,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 73740,82 грн. пеня за прострочення виконання зобов`язань та штраф у розмірі 50,00 грн., з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначений розмір заборгованості, а саме, первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), що дозволило б здійснити суду відповідні розрахунки.

Представник позивача лише вказує тільки кінцеві суми боргу, який, на його думку, існує у відповідача, однак не надав безпосередньо розрахунку заборгованості, а тому не може беззаперечно доводить розрахунок заборгованості відповідача.

Суд апеляційної інстанції вжив вичерпний обсяг заходів з метою спонукання представника позивача до належного, відповідно до положень ст.ст.12, 43, 81 ЦПК України, здійснення процесуальних прав та обов`язків для забезпечення всебічного і повного з`ясування обставин справи, але позивач так і не надав суду належних та допустимих докази, якими би підтверджувався дійсний розмір заборгованості за кредитним договором.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги, зокрема розмір заборгованостіза кредитним договором, що виникла у позичальника перед позивачем та її складові.

За таких обставин апеляційний суд у відповідності до положень п. п. 2, 4 ч. 1 та ч.2 ст.376 ЦПК України приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду у повному обсязі з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Враховуючи, що апеляційний суд відмовляє у задоволені позову, за правилами п. 2 ч. 2, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, судові витрати , пов`язані з розглядом справи та з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.2,4 ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, відмовитиз інших підстав .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський