ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/918/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, Спеціалізованого комунального підприємства «Запорізька ритуальна служба» про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, СКП «Запорізька ритуальна служба» про стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 1995 році помер батько її чоловіка ОСОБА_3 та у 1999 році мати її чоловіка - ОСОБА_4 , які були поховані на Осипенківському кладовищі в АДРЕСА_1 .

07.06.2017 року на її замовлення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було виготовлено та встановлено на могилі батьків її чоловіка намогильну споруду (плиту) розміром 120 см/60 см/5 см, яку було обкладено гранітним брусом, станом на 07.06.2017 року вартість виготовлення та встановлення гранітної плити до надгробку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , становить 5050 грн.

27.09.2017 року було виявлено відсутність даної споруди на могилі. 27.09.2017 року вона звернулась із заявою про вчинення правопорушення до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, за даним фактом внесено відомості до ЄРДР за ознаками вчинення злочину за ч.1 ст. 185 КК України. Однак на час подання позову осіб, які скоїли даний злочин, не виявлено, досудове розслідування триває.

12.10.2017 року між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було укладено договір на відновлення намогильної споруди, вартість необхідних матеріалів та робіт становила 4508 грн.

Загальний розмір завданий їй збитків становить 9558 грн.

На підставі зазначеного просила стягнути з виконавчого комітету Запорізької міської ради на її користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди (реальних збитків), завданої викраденням намогильної споруди, суму 9558 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.06.2018 року к/п №0004360, згідно з яким відбулось саме викрадення намогильної споруди, доведеність позовних вимог належними доказами, просить скасувати рішеня суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Виконавчий комітет Запорізької міської ради та СКП «Запорізька ритуальна служба» подали відзиви на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що у витязі з ЄРДР міститься інформація з заяви потерпілого (заявника) щодо вчиненого правопорушення, а не процесуальне рішення слідчого щодо встановлення того чи іншого факту, позивач, не звернувшись та не повідомивши СКП «Запорізька ритуальна служба» про викрадення намогильної споруди та відновивши її без залучення підприємства, позбавила себе можливості встановити в порядку, передбаченому Типовим положенням про ритуальну службу, розмір заподіяних збитків, які підлягають компенсації за рахунок держави.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту викрадення намогильної споруди, розміру заподіяних збитків та обов`язку відповідачів відшкодувати шкоду.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно із частиною 14 статті 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу", користувачем місця поховання (місця родинного поховання) є особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

За приписами ст. 29 Закону України "Про поховання та похоронну справу" власником намогильної споруди, склепу вважається особа, яка за власні кошти встановила цю споруду на могилі (місці родинного поховання).

Відповідно до зазначених положень Закону та вимог Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, позивач як особа, яка є користувачем (власником) намогильної споруди, який було викрадено, має право на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди.

Статтею 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст. 321 ЦК України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з п. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування (п. 1 ст. 22 ЦК України).

Майновими збитками вважаються втрати, які особа понесла у зв`язку із знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, які особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини. Така особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Крім того, ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2017 року на замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_5 було виготовлено та встановлено на могилі батьків чоловіка ОСОБА_1 на Осипенківському кладовищі в м. Запоріжжя, по вул. Братський №47 намогильну споруду (плиту) розміром 120 см/60 см/5 см, яку було обкладено гранітним брусом (а.с9-10).

Відповідно до накладної, яка була складена ФОП ОСОБА_5 (а.с.11), та квитанцій від 07.06.2017 року (а.с.12) станом на 07.06.2017 року вартість виготовлення та встановлення гранітної плити до надгробку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 становить 5050 грн..

Встановлення намогильної споруди було зареєстровано в Книзі обліку намогильних споруд (а.с.11,58-59).

Після виявлення пошкодження та зникнення частини намогильної споруди, позивачем та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір на відновлення намогильної споруди, на виконання якого складено накладну № СВН-0486 від 12.10.2017 року, згідно з якою вартість матеріалів та відповідних робіт складає 9258,00 грн. (а.с.39-41).

За приписами ст. 31 Закону України "Про поховання та похоронну справу", охорону місць поховань забезпечують виконавчі органи сільських, селищних та міських рад. Частиною 4 цієї же статті Закону передбачено, що у разі осквернення могил, місць родинного поховання, навмисного руйнування чи викрадення колумбарних ніш, намогильних споруд та склепів відшкодування матеріальних збитків здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету з наступним їх відшкодуванням за рахунок винних осіб згідно із законом.

Відповідно до Типового положення про ритуальну службу в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 193 від 19.11.2003 року, Ритуальна служба в Україні відповідно до Закону України "Про поховання та похоронну справу" - це спеціалізоване комунальне підприємство, що створюється органом місцевого самоврядування в порядку, установленому Законом.

Згідно з Порядком утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 193 від 19.11.2003 року, охорона місць поховань здійснюється відповідно до статті 31 Закону України "Про поховання та похоронну справу".

За приписами п. 2.13. вказаного Порядку на могилах (місцях родинного поховання), у межах наданої земельної ділянки, можуть установлюватися намогильні споруди та елементи благоустрою могили. Установлені намогильні споруди реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) в Книзі обліку намогильних споруд.

З вищевикладеного вбачається, що саме на відповідачів покладено безпосередній обов`язок охорони території кладовищ, місць поховань та відповідно всіх споруд (пам`ятники, монументи, огорожі), які установлені там, а також забезпечення недопущення наруг над могилами та пошкодження (викрадення) зазначених намогильних споруд.

Однак, відповідачі не забезпечили належну охорону місця поховання, внаслідок чого було викрадено намогильну споруду.

Однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 4 ст. 129 Конституції України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з протоколом огляду місця події від 27.09.2017 року, складеного слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Карпенком Є.Ю, на місці поховання маються сліди сколу плити, яка на момент огляду відсутня. В ході огляду місця події більше нічого не виявлено, і нічого не вилучалося. Це свідчить про той факт, що встановлено відсутність гранітної плити. Інших пошкоджень в ході огляду місця події виявлено не було (а.с.64-65).

За заявою позивача від 22 червня 2018 року правоохоронними органами було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00044360 стосовно викрадання намогильної споруди.

У зв`язку з цим, задоволенню підлягають лише вимоги про відшкодування матеріалів та робіт, пов`язаних з відновленням гранітної плити, на загальну суму 4003 грн., які складаються з наступного: плита гранітна 2310 грн., полірування торців плити 600 грн., встановлення плити 100 грн., встановлення цоколя та плити на клей сикадур 750 грн., фаска вузька полірована по плиті 93 грн., літери на плиті (ініціали) 150 грн. Розмір витрат та понесення їх позивачем підтверджуються наявними в матеріалах справи накладною № СВН-0486 від 12.10.2017 року та квитанцією до прибуткового ордеру №ПРН07761 (а.с.41,42).

Оскільки в ході огляду місця події слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Карпенком Є.Ю. на місці поховання було виявлено лише відсутність гранітної плити, вимоги позивача про відшкодування вартості брусів та послуг щодо їх встановлення, зазначених в накладній від 12 жовтня 2017 року, задоволенню не підлягають.

Також, відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на виготовлення та встановлення гранітної плити в сумі 5050 гривень на підставі накладної від 07 червня 2017 року та наданих квитанцій позивачем квитанцій, датованих 07 червня 2017 року, у відповідності до вимог ст. 1192 ЦК України, оскільки їх стягнення призведе до подвійного відшкодування.

Заперечення відповідачів щодо не звернення ОСОБА_1 до СКП «Запорізька ритуальна служба» для встановлення розміру заподіяних збитків, не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідачами не обґрунтовано, якими нормативно-правовими актами передбачений такий обов`язок позивача. Типове положення про ритуальну службу в Україні, затверджене наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 193 від 19.11.2003 року, містить обов`язок ритуальної служби в разі осквернення могил, місць родинного поховання, навмисного руйнування та викрадання колумбарних ніш, намогильних споруд та склепів готувати та подавати до виконавчого органу відповідної сільської селищної чи міської ради відповідний акт про суду та характеристику збитку.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню згідно з п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на її користь з Виконавчого комітету Запорізької міської ради матеріальної шкоди, заподіяної викраденням намогильної споруди, в сумі 4003 грн.

Згідно з ч.ч.1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію відповідачем Виконавчим комітетом Запорізької міської ради пропорційно до задоволених вимог суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 268,64 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 402,96 грн., всього 671,60 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, Спеціалізованого комунального підприємства «Запорізька ритуальна служба» про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну викраденням намогильної споруди, в сумі 4012 гривень.

Стягнути з Виконавчого комітету Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 671,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: