Справа № 0203/2186/2012
УХВАЛА

Іменем України

01 жовтня 2019 року м.Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Москвичової О.Р.,

без учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання старшого державного виконавця Вінницького РВ ДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області Бараболі Н.А. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта,

УСТАНОВИВ:

01.10.2019 в провадження Вінницького районного суду Вінницької області з Вінницького міського суду Вінницької області для розгляду за підсудністю надійшло вищевказане подання.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у Вінницькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області знаходиться зведене виконавче провадження № 59557332 з виконання виконавчого листа № 0203/2186/2012, виданого 09.10.2012, просолідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 852214,15 грн., та боргу з примусового виконання вимоги № Ф-313162-50 від 13.12.2018 на користь ГУ ДФС у Вінницькій області в розмірі 15819,54 грн.За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Боржник вимоги не виконує, заборгованість не погашена. Вищевикладене й стало підставою для звернення державного виконавця до суду із поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань без вилучення паспорта.

Згідно із ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У судове засідання державний виконавець не з`явився, однак попередньо від представника Вінницького РВ ДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області державного виконавця Гарматюк У.І. через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд подання у її відсутність та без технічної фіксації, в поданій заяві вона також зазначила, що подання підтримує та просить задовольнити.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи заяву державного виконавця, а також положення ст. 441 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність державного виконавця та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що на виконанні у Вінницькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області знаходяться зведене виконавче провадження № 59557332 з виконання виконавчого листа № 0203/2186/2012, виданого 09.10.2012, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 852214,15 грн., та боргу з примусового виконання вимоги № Ф-313162-50 від 13.12.2018 на користь ГУ ДФС у Вінницькій області в розмірі 15819,54 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Статтею 441 ЦПК України та п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання.

Виходячи з аналізу вказаних норм, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обов`язку. Тобто, законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тобто за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv.Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника в праві виїзду за межі України виникає в державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань.

Однак в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 0203/2186/2012 від 09.10.2012 та вимогою ГУ ДСФ у Вінницькій області. Сам факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків. Відсутність доходів, відсутність майна, на яке можна провести стягнення, не свідчить про умисел в невиконанні рішень.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Суду не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник отримала постанову про відкриття виконавчого провадження, що їй відомо, яку суму і яким чином вона має сплачувати стягувачам.

Суду не надано доказів того, що у боржника є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) виконати боргові зобов`язання і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини, а також наявність з боку боржника свідомих діянь дій або бездіяльності, спрямованих на невиконання обов`язку у виконавчому провадженні, що може вважатись ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Отже, з подання, поданого державним виконавцем Вінницького РВ ДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області Бараболею Н.А. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта, вбачається відсутність належних доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 0203/2186/2012 від 09.10.2012 та вимогою ГУ ДСФ у Вінницькій області. Суду не надано доказів того, що боржник може виїхати за межі України, не виконавши вказані зобов`язання.

Посилання виконавця на те, що ОСОБА_1 неодноразово перетинала кордон, є необґрунтованим, оскільки з наданих відомостей вбачається, що остання перетинала кордон України ще в 2017 році.

Враховуючи вищевказані обставини і зважаючи на положення вказаних норм, суд приходить до переконання про відсутність достатніх підстав для задоволення даного подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»,ст.260,441 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Вінницького РВ ДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області Бараболі Н.А. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду або через суд першої інстанції.

СУДДЯ Ю.Ф.Карпінська