ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року місто Маріуполь

справа № 263/932/19

провадження № 22-ц/804/2486/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Биліни Т.І., Мироненко І.П.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Маріупольська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача Маріупольської міської ради на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Ковтуненка В.О. від 20 червня 2019 року,

в с т а н о в и в:

22 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Маріупольської міської ради про встановлення факту набуття права власності та про зобов`язання повернути власнику рухому майно.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договорів купівлі-продажу, укладених в період з січня по травень 2013 року з ОСОБА_2 , він придбав чотири кіоски, які виготовлені з матеріалу: сандвіч-панель, конструкція: профтруба 50*50, а саме: один кіоск площею 8 кв.м та три кіоски площами по 18 кв.м кожний. Певний час вказані конструкції зберігалися на території, яка належить його підприємству.

В 2018 році, за домовленістю з керівництвом Торгового комплексу «Обжора», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кіоски були розміщені на земельній ділянці біля вказаного комплексу споруд, проте в них не здійснювалася підприємницька діяльність. 25 вересня 2018 року він довідався, що вказані кіосків були демонтовані представниками відповідача, у зв`язку з самовільним зайняттям земельної ділянки.

В подальшому він звертався до відповідача з проханням повернути демонтовані кіоски, але йому було відмовлено, з посиланням на неможливість ідентифікувати вказане майно та встановити його власника.

Оскільки він є власником вказаного майна, а також через відсутність судового рішення про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, просив суд встановити факт, що він є власником вищевказаного майна, а саме чотирьох кіосків, та зобов`язати Маріупольську міську раду повернути йому належне на праві власності рухоме майно - чотири кіоски, які виготовлені з матеріалу сандвіч-панель, конструкція: профтруба 50*50, а саме: один кіоск площею 8 кв.м та три кіоски площами по 18 кв.м кожний.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 червня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано уповноважених осіб Маріупольської міської ради повернути ОСОБА_1 чотири кіоски, вилучені 25 вересня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , після їх ідентифікації або вирішити питання про забезпечення умов належного зберігання вилученого майна з метою запобігання його псування та виникненню інших негативних наслідків.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

15 серпня 2019 року Маріупольська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення в частині задоволення позову та ухвали нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна карга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. На кіосках, на поверненні яких наполягає позивач, відсутні опознавальні знаки, що перешкоджає їх ідентифікації. Позивачем не надано документів, які б підтвердили право власності саме на демонтовані міською радою кіоски. Між Департаментом по роботі з активами міської ради та КП «Полігон ТПВ» укладено договір №73/18 щодо тимчасового надання місця під розміщення демонтованих споруд і вони зберігаються належним чином за адресою: АДРЕСА_2 . Суд вийшов за межі позовних вимог, зобов`язуючи Маріупольську міську раду повернути ОСОБА_1 чотири кіоски, вилучені 25 вересня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , після їх ідентифікації або вирішити питання про забезпечення умов належного зберігання вилученого майна з метою запобігання його псування та виникненню інших негативних наслідків. Позивачем не надано доказів на підтвердження у нього майнових прав на об`єкти, які були демонтовані відповідачем.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники Маріупольської міської ради Зинов`єв І.Г. та ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення форма №119, причини неявки в судове засідання суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм цивільного права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до положень статей 4, 12, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як на підставу для звернення до суду з зазначеним позовом, позивач зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу №78 від 16 січня 2013 року ним отримано у власність кіоск з матеріалу: сандвіч-панель, конструкція: профтруба 50*50 (ДК 25.11.1 - Будівлі складні металеві) внутрішня площа 8 кв.м; на підставі договору купівлі-продажу №81 від 20 квітня 2013 року ним отримано у власність кіоск з матеріалу: сандвіч-панель, конструкція: профтруба 50*50 (ДК 25.11.1 - Будівлі складні металеві) внутрішня площа 18 кв.м; на підставі договору купівлі-продажу №84 від 25 квітня 2013 року ним отримано у власність кіоск з матеріалу: сандвіч-панель, конструкція: профтруба 50*50 (ДК 25.11.1 - Будівлі складні металеві) внутрішня площа 18 кв.м; на підставі договору купівлі-продажу №91 від 05 травня 2013 року отримано у власність кіоск з матеріалу: сандвіч-панель, конструкція: профтруба 50*50 (ДК 25.11.1 - Будівлі складні металеві) внутрішня площа 18 кв.м.

До позовної заяви позивачем долучені копії вказаних договорів купівлі-продажу, акти приймання передачі від 29.04.2013 року та фотографії кіосків.

Це право власності, набуте на вищезазначене майно за договорами купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ніхто не оспорював, укладені договори купівлі-продажу є чинними, недійсними не визнавалися.

Проте, з позовної заяви та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вищезазначені кіоски були ним розміщені за адресою: АДРЕСА_1 біля АДРЕСА_3 за усною домовленністю з керівництвом останнього. Позивач просив встановити факт, що він є власником рухомого майна, а саме вищевказаних чотирьох кіосків, що були ним розміщені біля Торгового комплексу «Обжора», та які ніби то були демонтовані відповідачем.

Проте, суд першої інстанції, мотивуючи свої висновки, з посиланням на положення ст. 328, 391, 392 ЦК України вирішував спір про визнання права власності, хоча вимоги про визнання права власності позивачем не заявлялися.

Відповідач визнає демонтаж певних споруд 25 вересня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , проте, рішення суду не містить жодного посилання та обгрунтування, за якими ознаками суд ідентифікував наявність права власності саме на ті об`єкти у позивача, що були демонтовані відповідачем у вересні 2018 року.

Рішенням Маріупольської міської ради від 28 вересня 2016 року №7/11-729 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» затверджено Положення про користування об`єктами благоустрою комунальної власності на території м. Маріуполя, Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, Положення про Комісію з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя, склад Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя.

Розділом II Положення про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності «Контроль розміщення тимчасових споруд та провадження підприємницької діяльності» передбачено наступне.

2.1. Проведення контролю за належним використанням місця розміщення тимчасових споруд (далі ТС) з боку Маріупольської міської ради здійснює Інспекція міської ради з благоустрою м. Маріуполя шляхом складання акту обстеження місця розміщення ТС з фіксацією в ньому виявлених порушень, у тому числі з допомогою фото фіксації за участі представників депутатів та посадових осіб Маріупольської міської ради; виконкому Маріупольської міської ради, громадської ради при виконкомі Маріупольської міської ради, Власника ТС та/або його представника та громадськості міста.

2.3. У випадку виявлення самовільно встановлених ТС, встановлення порушень умов розміщення ТС та/або провадження підприємницької діяльності в ТС, інших вимог діючого законодавства спеціаліст Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя проводить фотофіксацію та направляє Власнику ТС (попередження) з вимогами щодо їх усунення. Строки усунення вказаних порушень не можуть перевищувати 14 (чотирнадцять) календарних днів.

2.7. Підставою для демонтажу ТС є відповідне рішення Комісії, у якому визначаються ТС, що підлягають демонтажу, підстави прийняття відповідного рішення Комісії та термін проведення демонтажу Власником ТС.

Положенням про Комісію з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя передбачено наступне.

2. Комісія утворюється з представників виконавчих органів міської ради, управлінь, депутатів та представників громадськості для вивчення та розгляду питань, пов`язаних з розміщенням і функціонуванням тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста.

4. Комісія відповідно до покладених на неї завдань:

4.2. розглядає питання відповідно до Положення про користування об`єктами благоустрою комунальної власності на території м. Маріуполя та Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності;

4.6. приймає вмотивовані рішення щодо наявності або відсутності порушень умов розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності або умов проведення підприємницької діяльності суб`єктом господарювання.

4.8. приймає рішення щодо демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності;

14. Результати роботи Комісії оформлюються протоколом. Протокол засідання Комісії підписує секретар Комісії та затверджує голова Комісії або головуючий на засіданні Комісії.

Згідно з Витягом з протоколу №31 засідання Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради від 06 липня 2018 року затверджено перелік об`єктів, які підлягають демонтажу у зв`язку з порушенням суб`єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд, відповідно до якого визначено 23 об`єкти, серед яких 9 об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 .

З позовної заяви ОСОБА_1 та його пояснень в судовому засіданні вбачається, що саме за вказаною адресою за домовленістю з керівництвом Торгового комплексу «Обжора» він розмістив належні йому на праві власності чотири кіоски.

Відповідно до відповіді Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №26.3-35323-09 від 15 листопада 2018 року, за результатами розгляду адвокатського запиту щодо демонтажу кіосків ФОП ОСОБА_1 , які знаходилися біля Торгового центру «Обжора» за адресою: АДРЕСА_1 , 25 вересня 2018 року Маріупольською міською радою проводився демонтаж тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення, прийнятого на засіданні Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради № 31 від 06.07.2018 року, але, виходячи з наданих документів, неможливо ідентифікувати, які саме демонтовані кіоски є власністю ОСОБА_1

Ніяких доказів на підтвердження того, що придбані позивачем кіоски знаходились за адресою: АДРЕСА_1 ні в суд першої інстанції, ні апеляційному суду позивач ОСОБА_1 не надав.

З відповіді Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №26.3-35417-09 від 29 листопада 2018 року, вбачається, що за результатами розгляду юридичним департаментом договорів купівлі-продажу тимчасових споруд, наданих ФОП ОСОБА_1 із заявою про повернення об`єктів, демонтованих у вересні 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 »), неможливо встановити власника тимчасових споруд. У зв`язку з вищезазначеним Комісією з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя було прийняте рішення відмовити у поверненні ФОП ОСОБА_1 . демонтованих об`єктів.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції бездоказово зроблений висновок про те, що демонтовані у вересні 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 ТЦ «Обжора») об`єкти належать позивачу, а на відповідача безпідставно покладено зобов`язання повернути чотири кіоски, хоча в судовому засіданні позивач не надав ніяких доказів, які б підтверджували перебування належного йому рухомого майна за вказаною адресою.

Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обгрунтування.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

В позовній заяві при зверненні до суду позивач просив встановити факт набуття права власності та зобов`язання повернути йому належні на праві власності тимчасові споруди.

Зобов`язуючи відповідача вирішити питання про забезпечення умов належного зберігання вилученого майна з метою запобігання його псування та виникненню інших негативних наслідків, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки такі вимоги позивачем заявлені не були.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За вимогами пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд, враховуючи той факт, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність у нього майнових прав на об`єкти, які були демонтовані Маріупольською міською радою, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту набуття права власності та зобов`язання повернути власнику рухоме майно не підлягають задоволенню, а судове рішення підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі апеляційної скарги Маріупольська міська рада сплатила судовий збір в розмірі 1 536,80 грн.

Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з позивача ОСОБА_1 на користь Маріупольської міської ради належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 536 грн 80 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача Маріупольської міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 червня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту набуття права власності та зобов`язання повернути власнику рухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Розівка Розівського району Запорізької області, ІПН НОМЕР_1 ) на користь Маріупольської міської ради (87555, місто Маріуполь, пр. Миру, 70, ) понесені витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Т.І. Биліна

І.П. Мироненко