Провадження № 2/537/633/2019
Справа № 537/1457/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.05.2019 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Маслій М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Представник позивача, ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» - Кравченко К.М., звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що у власності ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» перебуває гуртожиток АДРЕСА_2 , загальною площею 5 812 кв.м для проживання робітників, які працюють на даному підприємстві. Згідно ордеру №22 від 02 червня 2005 року відповідача ОСОБА_2 , 1967 року народження, разом з дружиною ОСОБА_1 , 1964 року народження, та сином ОСОБА_3 , 1998 року народження, було заселено до зазначеного гуртожитку та виділено житлову площу в кімнаті №35. Станом на 26 лютого 2019 року у кімнаті АДРЕСА_1 , зареєстровано троє осіб ОСОБА_2 як наймач, ОСОБА_1 як дружина наймача, та ОСОБА_3 як син наймача. Представник позивача зазначає, що починаючи з вересня 2016 року і по теперішній час відповідач ОСОБА_1 не проживає за місцем своєї реєстрації, окрім того, вона не є працівником ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод». У зв`язку із тими обставинами, що відповідач ОСОБА_1 відсутня за місцем своєї реєстрації понад 6 (шість) місяців, за цей час вона жодного разу не з`явилася за адресою реєстрації, не надала заяви про продовження строку зберігання жилого приміщення, представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки, у зв`язку із чим і вимушений звернутись до суду.
Представник позивача, ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, його представник ОСОБА_4 надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та ухвалити заочне рішення на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач належним чином повідомлялась судом про дату, час та місце слухання справи, вона не повідомила суд про причини неявки, нею не подано відзив, представник позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Враховуючи думку представника позивача, ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» - Кравченко К.М., третьої особи Баштан А. ОСОБА_5 ., вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.
В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, а саме архівною копією рішення №667 виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради депутатів трудящих від 26 листопада 1975 року «Про виділення заводу литва І штамповок земельної ділянки для будівництва гуртожитку та спортивного майданчика по АДРЕСА_3 , виданою Державним міським архівом 19 січня 2001 року за вих. №12, а також архівною копією рішення №869 виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради депутатів трудящих від 03 жовтня 1977 року «Затвердження акту державного приймання 9-ти поверхового гуртожитку на АДРЕСА_4 місць в кварталі АДРЕСА_5 , виданою у жовтні 1999 року за вих. №155, що у власності ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» перебуває гуртожиток АДРЕСА_2 , загальною площею 5 812 кв.м для проживання робітників, які працюють на даному підприємстві.
Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
На підставі ордера №20 на житлову площу в гуртожитку, виданого ОСОБА_2 , останній разом із членами своєї родини дружиною ОСОБА_1 , 1964 року народження, та сином ОСОБА_3 , 1998 року народження, були заселені до кімнати АДРЕСА_1 .
Згідно змісту форми А та довідки про склад сім`ї, виданої 02 квітня 2019 року за вих.№36 завідуючою гуртожитком ОСОБА_6 , у кімнаті № АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15 листопада 1994 року як наймач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 20 жовтня 1998 року як дружина наймача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 16 серпня 2016 року як син наймача.
Окрім того, факт реєстрації відповідача в зазначеній кімнаті підтверджується повідомленням Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області від 16 квітня 2019 року за вих.№3054/01-27.
Як вбачається із актів від 14 червня 2018 року, 13 липня 2018 року, 15 вересня 2018 року, 10 жовтня 2018 року, 12 листопада 2018 року, 12 грудня 2018 року 14 січня 2019 року, 28 лютого 2019 року, посвідчених завідуючої гуртожитком ОСОБА_7 , паспортистом ОСОБА_8 , швейцарами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , громадянами ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , в кімнаті АДРЕСА_6 НОМЕР_1 гуртожитку в будинку АДРЕСА_2 дружина наймача ОСОБА_2 ОСОБА_1 не проживає з вересня 2016 року.
Відповідно до Акту про непроживання від 11 серпня 2018 року, складеного та підписаного громадянами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , завідуючою гуртожитком ОСОБА_6 та паспортистом ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , 1964 року народження, не проживає в кімнаті АДРЕСА_6 НОМЕР_2 .
Згідно довідки за вих. №35 від 02 квітня 2019 року, виданої завідувачем гуртожитком ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , 1964 року народження, дійсно не проживає за адресою: АДРЕСА_7 , та не зверталась з метою продовження строку зберігання за нею житлового приміщення.
Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності її реєстрації у помешканні, яке належить на праві власності ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», порушено право останнього на користування та розпорядження своїм майном; відповідач, будучи зареєстрованою в кімнаті, порушуює права та законні інтереси позивача, в зазначеній кімнаті не проживає.
Вимогами частини 1 статті 71 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно зі статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до статті 163 Житлового кодексу Української РСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_6 НОМЕР_3 , власником якої є ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод». Однак, згідно актів від 14 червня 2018 року, 13 липня 2018 року, 15 вересня 2018 року, 10 жовтня 2018 року, 12 листопада 2018 року, 12 грудня 2018 року 14 січня 2019 року, 28 лютого 2019 року, акту про непроживання від 11 серпня 2018 року та довідки за вих. №35 від 02 квітня 2019 року, відповідач не проживає у зазначеній кімнаті понад два роки і по теперішній час.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки вона відсутня у ньому більше двох років без поважних причин.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт непроживання відповідача ОСОБА_1 в помешканні, власником якого є позивач ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», понад шість місяців без поважних причин, а також ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі користуватися належними йому правами, здійснювати контроль за використанням житлового фонду, додержанням житлового законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.
Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення сплаченого позивачем, ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», при подачі позову до суду судового збору в розмірі 1 921 грн. 00 коп. з відповідача ОСОБА_1
Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 319, 321, 383, 386, 391 Цивільного Кодексу України, статтями 5, 71, 72, 163 Житлового кодексу УРСР, суд , -
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» судовий збір, сплачений при подачі позову до суду, в розмірі 1 921 грн. 00 коп.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя : Д.О. Зоріна