Справа № 206/2316/19
Провадження № 2-о/206/319/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 м. Дніпро

Суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштак К.С., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Восьма дніпровська державної нотаріальна контора про визнання особи померлою та визнання факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання особи померлою та визнання факту родинних відносин, в якій просив оголосити ОСОБА_2 померлим та встановити, що ОСОБА_2 є дідусем заявника. В обґрунтування своєї заяви заявник вказав, що ОСОБА_2 останній раз бачив у 1990 році, коли він видав його бабусі ОСОБА_3 довіреність на продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 батько заявника ОСОБА_4 помер, свідоцтво про народження батька не збереглося. ІНФОРМАЦІЯ_1 , його бабуся - ОСОБА_3 померла та він прийняв спадщину після неї, оскільки на нього був складений заповіт. Визнання дідуся ОСОБА_2 померлим та встановлення факту родинних відносин заявнику потрібно для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дідуся, оскільки його бабуся - ОСОБА_3 склала заповіт 24.06.2009 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , але згідно відповіді державного реєстратора КП «ДМБТІ» ДОР від 02.08.2016 року № 02.08.2016 № 10626, цей будинок належить ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження,в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Згідно із п. п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З системного аналізу вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

З вищенаведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При цьому, відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦПК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

В свою чергу, звертаючись до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 померлим та визнання факту родинних відносин з ОСОБА_2 , заявник визначає мету встановлення вищезазначеного факту та оголошення особи померлою, пославшись на необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, оскільки заявник не може отримати будинок, який дістався йому у спадщину від бабусі за заповітом, так як будинок належить його дідусю - ОСОБА_2

При цьому, саме під час розгляду справи в позовному провадженні підлягає з`ясуванню коло всіх можливих спадкоємців, які мають бути залучені до справи.

Крім того, заявником в одній заяві заявлено дві вимоги: щодо встановлення факту родинних відносин та оголошення особи померлою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 34 ЦПК України цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом. У випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 293 ЦПК України у випадках, встановлених пунктами 1, 3, 4, 9, 10 частини другої цієї статті, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних.

Крім того, в абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 1995 року, зі змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що при подачі однією особою заяв про встановлення декількох фактів, що мають юридичне значення, всі ці заяви відповідно до правил ст. 144 ЦПК можуть бути об`єднані і розглянуті судом в одному провадженні. Інші вимоги не можуть розглядатись у провадженні про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Враховуючи вищевикладене суддя приходить до висновку, що заявником порушено порядок об`єднання вимог, оскільки заявником в одному провадженні заявлено дві вимоги: щодо встановлення факту родинних відносин та оголошення особи померлою, які розглядаються різним складом суду (встановлення факту родинних відносин розглядається суддею одноособово, а оголошення фізичної особи померлою у складі одного судді та двох присяжних).

Також, Постанова Пленуму Верховного суду України від 1995 року, зі змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наголошує на тому, що інші вимоги не можуть розглядатись у провадженні про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Однак, в заяві ОСОБА_1 взагалі не зазначено жодних обставин, які б підтверджували безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, також, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи вищевикладене суддя приходить до висновку, що встановлення факту заявник безпосередньо пов`язує з наступним виникненням права на спадкування та визнання права власності на спадкову масу ОСОБА_2 , в тому числі будинок за адресою: АДРЕСА_1 , тому є необхідним відмовити у відкритті провадження відповідно до приписів ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-261, 315, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Восьма дніпровська державної нотаріальна контора про визнання особи померлою та визнання факту родинних відносин.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що він має право подати позовну заяву на загальних підставах в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя К.С. Маштак