Провадження 2-о/127/675/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Шеремети А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/27121/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території,

в с т а н о в и в:

02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території.

Мотивувала заяву тим, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Бондареве Старобільського району Луганської області, є її матір`ю, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у м. Донецьку.

Після смерті матері залишилась спадщина, однак оформити спадкові права вона не може, оскільки свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видане на тимчасово окупованій території Донецької області, воно не створює правових наслідків. Для отримання у встановленому Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» порядку свідоцтво про смерть матері на території України заявник ОСОБА_1 просила суд встановити факт смерті ОСОБА_2 (рос. ОСОБА_2), громадянки України, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Бондареве Старобільського району Луганської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заяву. Пояснила, що вона є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території і постійно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 . ЇЇ мати - ОСОБА_2 залишилась проживати в м. Донецьк і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона поховала маму в м. Донецьк. Лікарська довідка про смерть та свідоцтво про смерть матері видані відповідними органами невизнаної Донецької Народної Республіки, що не створює правових наслідків і це стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Встановлення факту смерті необхідно їй для отримання у встановленому законом порядку свідоцтва про смерть матері та оформлення спадщини. Інших спадкоємців після смерті матері немає.

Представник заінтересованої особи - Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належними чином, проти задоволення заяви не заперечив.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 317 ЦПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявник - громадянка України ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Алчевськ Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

30.08.2018 року ОСОБА_1 взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України, її фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Із свідоцтва про народження заявника серії НОМЕР_2 , виданого 19.05.1961 року, вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 рос.).

11.12.1966 року ОСОБА_2 уклала шлюб зі ОСОБА_4 і змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

20.07.2019 року ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 рос .) померла, про що Центральною міською клінічною лікарнею № 1 м. Донецька 22.07.2019 року було видано довідку (до форми № 106/у № 396 для поховання). Причина смерті: набряк головного мозку, злоякісне утворення з метастазами.

23.07.2019 року Куйбишевським відділом записів актів громадянського стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки було складено актовий запис про смерть № 819 та видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 рос.) (серія НОМЕР_3 ).

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації.

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків, а тому видане Донецькою Народною Руспублікою свідоцтво про смерть не створює правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, та чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidouv. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто, є окупованою)» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає необхідним встановити факт смерті ОСОБА_2 (рос. ОСОБА_2), громадянки України, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Бондареве Старобільського району Луганської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку.

На підставі ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до вимог частини 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 89, 315-319 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

заяву задоволити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 (рос. ОСОБА_2), громадянки України, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Бондареве Старобільського району Луганської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повне судове рішення складене 02.10.2019 року.

Суддя: