КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року місто Київ.

Справа 759/10039/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6076/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року (у складі судді Шум Л.М., інформація щодо складання повного тексту судового рішення відсутня )

в справі за позовом Ляшенка Лева Віталійовича до Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ

Позивач у червні 2018 р. звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 23.03.2017 р. він був прийнятий на роботу до ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», наказом від 11.04.2017 р. переведений на посаду начальника планово-економічного відділу. Наказом від 19.03.2018 р. №16к його звільнено з роботи на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з нез`явленням на роботу більш як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, та у зв`язку з тим, що відсутність працівника на роботі істотно впливає на діяльність підприємства. Даний наказ вважає незаконним, оскільки документ видано під час перебування працівника на лікарняному, без погодження виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, крім того, працівнику встановлено 3 групу інвалідності, а тому звільнення за ініціативою роботодавця без згоди працівника не допускається. З наказом про звільнення позивача вчасно повідомлено не було, лише поставлено перед фактом. Позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 08.10.2018 р.(а.с. 52-54), просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 19.03.2018 р. №16к, поновити його на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.208 р. по день поновлення на роботі.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 11 березня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права( ст. 263 ЦПК України ), та неправильним застосуванням норм матеріального права ( ст. 40,43,47 КЗпП України), судом було неповно з`ясовано усі обставини , які мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Так як в період з 17.11.2017 по день звільнення 19.03.2018року позивач безперервно перебував на лікарняному, відповідно до копії листків непрацездатності і продовжував хворіти до 23.05.2018 року, розірвання з ним трудового договору здійснено з порушенням норм пункту 4 Порядку направлення на МСЕК, п.п. 4.4. абзац 2 (другий) Наказу № 455 від 13.11.2001 року МОЗ України «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.12.2001р. за № 1005/6196 .

Наказ про звільнення виданий під час тимчасової непрацездатності 19.03.2018 року, та без отримання відповідачем згоди профспілкового комітету на його звільнення.

02 квітня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив від ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» в якому відповідач просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Зазначають, що твердження позивача про те, що відповідачем при звільненні порушено п. 4.4. наказу №455 від 13.11.2001р. «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» є хибним, адже вказана Інструкція визначає порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі та не регулює правовідносини зі звільнення працівників.

Відповідач погоджується з судом першої інстанції, що зі змісту статті 43 КЗпП України вбачається, що навіть при виявлені в суді факту звільнення працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд не вправі поновити працівника на роботі, лише якщо немає інших порушень, які дають підстави для поновлення працівника на роботі. Також зазначають, що трудова книжка позивачу була направлена згідно п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58

В судовому засіданні апеляційного суду позивача доводи скарги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечувала. Просила врахувати, що відповідно до протоколу № 13 засідання ПО Профспілки вугільної промисловості України ДП "Об`єднана компанія "Укрвуглерестуктуризація" надана згода на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з нез`явленням на роботі більш як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 40 КЗпП України визначено випадки розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового договору до закінчення строку його чинності, за ініціативою власника або уповноваженого ним органу.

Зокрема, п.5 цієї статті передбачено розірвання трудового договору у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і пологах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Відповідно до наказу №56к від 22.03.2017 р. ОСОБА_1 прийнято на посаду економіста фінансового відділу до ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація».

11.04.2017 р. на підставі наказу підприємства №71к позивача переведено на посаду начальника планово-економічного відділу (а.с. 5).

В період часу з 17.11.2017 по 08.12.2017, з 09.12.2017 р. по 04.01.2018 р., з 05.01.2018 р. по 28.01.2018 р., з 29.01.2018 р. по 07.02.2018 р., з 08.02.2018 р. по 07.03.2018 р., з 08.03.2018 р. по 04.04.2018 р., з 05.04.2018 р. по 02.05.2018 р., з 03.05.2018 р. по 23.05.2018 р. позивач перебував на амбулаторному лікуванні (в період з 29.01.2018 р. по 07.02.2018 р. лікування було також стаціонарне). Вказані відомості підтверджуються листками непрацездатності (а.с. 17-24).

Відповідно до довідки МСЕК від 23.05.2018 р., ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності загального захворювання терміном до 01.06.2019 р. (а.с. 26).

19.03.2018 р. ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» видало наказ №16к про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової втрати непрацездатності, та у зв`язку з тим, що відсутність працівника на роботі істотно відбивається на інтересах підприємстьва (а.с. 11).

23.03.2018 р. ОСОБА_1 отримав засобами поштового зв`язку наказ про звільнення (а.с. 43-45, 30.10.2018 р. отримав трудову книжку (а.с. 71-73).

Зі змісту п 5 ст. 40 КЗпП України вбачається, що однією з умов звільнення є відсутність працівника на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Сумарний облік часу відсутності працівника не допускається. При цьому законодавство не містить виключень щодо переривання листка непрацездатності вихідними або святковими днями. Вихід на роботу хоча б на один день перериває перебіг чотиримісячного строку. Роботодавець має право звільняти працівника тільки в період його хвороби. Вказана норма також не передбачає, що нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд повинно бути зумовлено непрацездатністю на підставі одного (єдиного) листка непрацездатності. Отже, перериванням встановленого законом чотирьохмісячного строку можливе лише виходом на роботу з виконанням трудових обов`язків.

Так як суд встановив, що позивач був відсутній на роботі більше чотирьох місяців підряд, тимчасова непрацездатність позивача до дати звільнення не переривалась, суд дійшов висновку про законність звільнення позивача на підставі п.5 ст. 40 КЗпП України.

Дослідивши надані районному суду та апеляційному суду докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають цим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги в частині звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності на законність рішення не впливають з огляду на те, що звільнений позивач був за п.5 ст. 40КЗпП України.

Посилання на порушення Наказу № 455 від 13.11.2001 року МОЗ України «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.12.2001р. за № 1005/6196, колегія суддів не приймає, так як вважає, що даним наказом не регулюються правовідносини з приводу звільнення працівників.

Посилання на неможливість звільнення через встановлення 23 травня 2018 року позивачу інвалідності, колегія також не приймає, оскільки статус інваліда позивач отримав більш як через місяць після його звільнення з роботи.

Доводи скарги про відсутність згоди профспілкового комітету, також були спростовані відповідачем під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до протоколу № 13 засідання ПО Профспілки вугільної промисловості України ДП "Об`єднана компанія "Укрвуглерестуктуризація" надана згода на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з нез`явленням на роботі більш як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Таким чином, висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог відповідає встановленим обставинам справи, а рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки зроблені місцевим судом. При цьому, апеляційний суд погоджується з доводами відповідача, які наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. При подачі апеляційної скарги позивачем не сплачувався судовий збір на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 травня 2019 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Іванченко М.М.

Рубан С.М.