Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 2-170/2010

провадження № 61-34442св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року у складі суддів: Погорєлової С. О., Калараш А. А., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2008 року Кредитна спілка «Козацька» (далі - КС «Козацька») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення суми кредиту, сплату відсотків та штрафних санкцій, який неодноразово уточнювався.

В остаточній редакції позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили стягнути з відповідача ОСОБА_3 на їх користь грошові суми в розмірі 178 тис. грн та 65 909,27 грн відповідно.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що у 2006-2007 роках уклали з КС «Козацька» депозитні договори за якими була припинена виплата відсотків, у зв`язку з чим вони звернулися до спілки із заявами про повернення суми вкладів, які залишені без задоволення через те, що відповідач ОСОБА_3 не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та не повертає суму кредиту із нарахованими відсотками за його користування.

На підставі договору про відступлення права вимоги № 21/04-01 від 21 квітня 2009 року КС «Козацька» передала право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором К7 № 28/02-01 від 28 лютого 2007 року у повному обсязі на їх користь, у зв`язку з чим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили позов задовольнити у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 178 тис. грн, на користь ОСОБА_2 65 909,27 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що КС «Козацька» має заборгованість перед позивачами за депозитними договорами, а відповідач ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором, право вимоги за яким КС «Козацька» відступила позивачам, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2010 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що згідно положень статей 1, 21 Закону України «Про кредитні спілки», статей 512, 515 ЦК України спірні зобов`язання боржника випливають з кредитного договору, укладеного кредитною спілкою з фізичною особою, надання кредитних коштів за яким здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, у зв`язку із чим такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не повно досліджено зібрані у справі докази, надано їм невірну оцінку та помилково відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Відзивів на касаційну скаргу до суду не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 28 серпня 2006 року та 25 грудня 2007 року ОСОБА_1 уклала з КС «Козацька» депозитні договори № 28/08-01 та № 25/12-01 строком до 28 серпня 2008 року, загальна сума вкладів за якими становить 143 тис. грн.

ОСОБА_2 01 серпня 2007 року уклав з КС «Козацька» депозитний договір Д7 № 01/08-01 строком до 01 серпня 2008 року, загальна сума вкладу складає 70 тис. грн.

Заяви позивачів про повернення суми вкладів та нарахованих відсотків залишені КС «Козацька» без задоволення.

Згідно наданого КС «Козацька» розрахунків заборгованість спілки перед ОСОБА_1 за депозитними договорами станом на 06 квітня 2010 року в загальному розмірі складає 220 350,69 грн, перед ОСОБА_2 - 82 323,84 грн.

27 лютого 2007 року між КС «Козацька» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір К7 № 28/02-01, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 25 тис. грн строком до 28 лютого 2008 року зі сплатою 46 % річних.

ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного і повного погашення кредиту не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 06 квітня 2010 року складає 242 840,08 грн.

21 квітня 2009 року між КС «Козацька» та позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення права вимоги № 21/04-01, відповідно до умов якого КС «Козацька» передала вимоги про повернення кредитних коштів ОСОБА_3 за кредитним договором К7 № 28/02-01 від 27 лютому 2007 року в повному обсязі на користь позивачів.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, із договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з встановлених судами обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11(провадження 14-222цс18).

З прийняттям указаної постанови внесена визначеність при застосуванні положень закону у випадку встановлення обставин відступлення фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що з укладенням оспореного договору про відступлення права вимоги, відбулася заміна кредитодавця - КС «Козацька», на фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не можуть надавати фінансові послуги, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Зазначення апеляційним судом інших мотивів ухвалення оскарженого рішення не суперечить указаному вище правовому висновку та не призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення апеляційного суду спростовуються змістом договору відступлення права вимоги, який укладений із фізичними особами, іншими матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції.

Інші доводи заявників зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик