ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/312/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м.Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника Бєлая Сергія Володимировича на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року, ухвалене у складі судді Курганникової О.А., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року ВАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просили стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Надра" суму заборгованості за кредитним договором № 6/5/38/2008/840-КЛ/142 від 26.09.2008 у розмірі 526656,37 грн.

З 2008 року Банк здійснює фінансову діяльність як акціонерне товариство публічного типу. У зв'язку з приведенням статуту у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» була проведена державна реєстрація статуту в новій редакції, внаслідок чого найменування ВАТ КБ «Надра» змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ КБ «Надра».

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_4, зобов'язався щомісячно повертати кредитні кошти та сплачувати проценти за користування кредитом. Банк свої зобов'язання виконав належним чином та у повному обсязі.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 26.09.2008, відповідно до якого, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, зокрема за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій.

Також в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 26.09.2008, відповідно до якого, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, зокрема за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій.

Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений термін, але взятих на себе зобов'язань та своїх обов'язків за вищезазначеним договором не виконав, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором має заборгованість станом на 03.10.2013 в розмірі 526656,37грн яка складається з наступного:

?298587,87 - заборгованість за кредитом.

?164679,78 - заборгованість за відсотками по кредиту.

?48459,32 заборгованість по пені за кредитом.

?14929,41- заборгованість за штрафом по кредиту.

В еквіваленті по курсу НБУ 7,9930 за 1 долар станом на 03.10.2013.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 526656 ( п'ятсот двадцять шість тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн., 37 коп.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» суму сплаченого судового збору у розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одна) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бєлай С.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказано, що ОСОБА_1 договір поруки не підписувався. Зауважено, що до позовних вимог повинна бути застосована позовна давність для кожного чергового платежу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за участі представника банку, та відсутності інших учасників судового засідання, належним чином повідомлених про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового роту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Нормами ч. 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані прострочення збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством Комерційний бану «Надра» від імені ВАТ КБ «Надра» Харківського регіонального управління та ОСОБА_4 26.04.2007 було укладено Договір про надання кредиту № 6/5/38/2008/840-КЛ/142 від 26.09.2008 згідно з яким ОСОБА_4 отримав грошові кошти в сумі 59000,00 дол. США Вказані грошові кошти було надано ОСОБА_4 строком до 19.09.2013, зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 16,5 % річних (а. с. 20-22).

Загальна сума заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Надра» за вищезазначеним кредитним договором станом на 03.10.2008 складає 526656,37 грн. ( а. с.6-10 ).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок тим, що права банку порушені неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором, та такі права підлягають судовому захисту шляхом стягнення суми заборгованості солідарно з боржника та поручителів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, ОСОБА_1 не заперечувався факт отримання кредиту, його розмір, а наявність заборгованості за ним, а тому вказані обставини не потребують доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, за якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На обґрунтування доводів скарги відповідач послалася на те, що вона не підписувала Договір поруки від 26.09.2008, укладений на забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за спірним кредитним договором.

Для забезпечення повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року було частково задоволення клопотання представника ОСОБА_1 та призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідача було попереджено про негативні наслідки ухилення від проведення експертизи за ст. 109 ЦПК України (т. 2 а. с. 243).

Нормою ст. 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Так, матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, надійшли з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса на адресу суду апеляційної інстанції 17.10.2018.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року від поновлено провадження у даній справі для розгляду клопотання експерта та її призначено на 21.11.2018.

Для забезпечення розгляду клопотання експерта судом апеляційної інстанції було витребувано у Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» оригінал договору поруки від 26.09.2008; у ОСОБА_1 - вільні зразки підпису (20-25) та почерку (на 20-25 арк.) в різнохарактерних документах (оригінали): паспортах, заявах про видачу паспорта (Форма № 1), особовій справі, договорах, довіреностях, розписках, заявах, трудовій книжці, посвідченнях, квитанціях, документах про реєстрацію та розірвання шлюбу, блокнотах, щотижневиках, листах, робочих та особистих записах і т.п.

Банком було надано оригінал запитуваного Договору, з якого вбачається, що він був укладений і .

В судовому засіданні у ОСОБА_1 було відібрано експериментальні зразки підпису та почерку.

Вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 надано не було.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи - задоволено частково. Разом з матеріалами цивільної справи № 641/14162/13-ц направлено до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса:

- експериментальні зразки підпису ОСОБА_1, виконані на лінованих та нелінованих аркушах паперу,

- експериментальні зразки почерку ОСОБА_1 у вигляді рукописних записів «Алахвердієва», виконаних на лінованих та нелінованих аркушах паперу

- оригінал договору поруки від 26.09.2008, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1.

Апеляційне провадження у справі зупинено на час проведення експертизи, призначеної ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року.

На адресу Харківського апеляційного суду 28.01.2019 з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса надійшли матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з повідомленням судового експерта №22338 від 23.01.2019 про неможливість надання висновку.

Згідно повідомлення судового експерта № 22338 від 23.01.2019 судову експертизу провести неможливо у зв'язку із неповним виконанням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи та несплатою ОСОБА_1 вартості експертизи.

Провадження у справі було відновлено з призначенням її до розгляду в судовому засіданні.

Представником ОСОБА_1 - Бєлаєм С.В. в судовому засіданні 20.02.2019 було заявлено клопотання про повернення матеріалів справи до експертної установи, оскільки ним 30.01.2019, тобто після повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи, було сплачено вартість її проведення.

На вимогу суду апеляційної інстанції вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи представником відповідача, при наявності для цього процесуальної можливості, надано не було. Посилання її представника на те, що вона по сімейним обставинам не змогла надати ці докази, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції їй було для цього надано достатньо часу та можливостей, якими вона не скористалася без поважних причин.

Представник ОСОБА_1 - Бєлай С.В. послався на те, що зразки почерку ОСОБА_1 містяться у матеріалах справи на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень - кореспонденції суду, інших зразків у нього не має. Колегія суддів після дослідження вказаних матеріалів справи відповідно до положень ст. 78, 79 ЦПК України про допустимість і достовірність доказів, відхиляє ці доводи, оскільки на вказаних розписках відсутні безспірні відомості, що підпис від імені ОСОБА_1 було виконано саме нею, а не працівником пошти, який посвідчував факт вручення судової розписки.

Суд апеляційної інстанції відповідно до принципу пропорційності, передбаченому ст. 11 ЦПК України, не знайшов підстав для чергового направлення справи для проведення судової експертизи, з огляду на невиконання відповідачем клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, відсутності вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1, необхідних для проведення експертизи згідно ухвали суду апеляційної інстанції від 29.10.2018 та несвоєчасну сплату вартості експертизи. Суд апеляційної інстанції в цьому питанні діяв з метою недопущення зловживання учасником справи своїми процесуальними правами шляхом затягування строків розгляду справи, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим і перешкоджає завданням цивільного судочинства: справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, - що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, ч. 2 ст. 2 ЦПК України .

Крім того, під час апеляційного провадження банк надав посвідчену копію договору поруки від 26.09.2008, укладеного з ОСОБА_1 (а.с. 126-127 т. 2).

Таким чином, колегія суддів з урахуванням положень ст. 109 ЦПК України на підставі дослідження оригіналу договору поруки, зміст якого нічим не спростовано, визнає, що підпис на Договорі поруки належить ОСОБА_1 У встановленому законом порядку доказами, що задовольняють вимоги ст.ст. 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності і достатності цей факт, всупереч передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України обов'язку доведення відповідачем спростовано не було.

Відповідно до положень чинних договорів кредиту та поруки, на день звернення до суду з позовом і розгляду справи судом порука ОСОБА_1 не припинилася, цю обставину сторони не оспорювали.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність застосувати наслідки спливу позовної давності до заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

У даній справі було ухвалене заочне рішення.

Відповідач у своїй заяві про перегляд заочного рішення посилався на сплив позовної давності до заявлених вимог Банку.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином повідомлялась про розгляд справи, відмовив у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідач просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності у апеляційній скарзі.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року, винесену по справі № 200/11343/14-ц.

З огляду на те, що у справі, що переглядається апеляційним судом, відповідач ОСОБА_1 належним чином була повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, що було встановлено при розгляді її заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 184 т.1), та перевірено в суді апеляційної інстанції при дослідженні зворотних розписок про вручення судових повісток ОСОБА_1 - у суду апеляційної інстанції відповідно до наведеної правої позиції ВП ВС, висловленої у постанові від 17 квітня 2018 року, - відсутні підстави для вирішення заяви про застосування строків позовної давності на стадії апеляційного перегляду, з урахування меж розгляду справи в суді апеляційної інстанції, визначених ст. 367 ЦПК України.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.