У Х В А Л А

судового засідання

29.05.2019 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю. М..,

при секретарі Школьнікової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в щалі суду м.Львова цивільну справу за заявою боржника у виконавчому провадженні ВП № 57340690 - ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся із заявою боржник ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП № 57340690 - про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а саме - про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 465/7196/13-ц, виданого 13.09.2018 року Франківським районним судом м. Львова на підставі Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.05.2018 року 400 злотих - складає 2908 грн. 36 коп., стягувачем за яким являється - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , а боржником - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що не підлягає виконанню.

Свою заяву він вмотивовує тим, що в провадженні державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Батюк Мар`яни Василівни знаходиться виконавче провадження ВП № 57340690 з примусового виконання виконавчого листа № 465/7196/13-ц, виданого 13.09.2018 року Франківським районним судом м. Львова на підставі Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.05.2018 року 400 злотих - складає 2908 грн. 36 коп.

Стягувачем за вказаним виконавчим листом являється - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , а боржником - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

08.10.2018 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Бонковською Дар`єю Олександрівною було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57340690 щодо виконання виконавчого листа № 465/7196/13-ц від 13.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.05.2018 року 400 злотих - складає 2908 грн. 36 коп.

При цьому стягувачем у зазначеній постанові про відкриття виконавчого провадження зазначений - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а боржником - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

В подальшому на підставі Постанови державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Бонковської Дар`ї Олександрівни про передачу виконавчого провадження ВП № 57340690 від 16.04.2019 року та Постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Батюк Мар`яни Василівни про прийняття виконавчого провадження ВП № 57340690 від 18.04.2019 року виконавчий лист № 465/7196/13-ц, виданий 13.09.2018 року Франківським районним судом м. Львова був переданий на виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, де і по даний вказаний виконавчий документ знаходиться на виконанні.

Боржник зазначає, що у вказаному виконавчому листі не зазначено ім`я та по батькові посадової особи, яка його видала, не зазначено номер рішення, згідно з яким видано виконавчий документ, зокрема, не зазначено номеру вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року, на виконання якого було видано даний виконавчий лист, а також не зазначено номеру Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), про визнання та надання дозволу на примусове виконання вказаного вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року. Також у вказаному виконавчому листі не зазначений номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржника - ОСОБА_1 . Також у вказаному виконавчому листі не зазначено дати набрання законної сили вироком Районного суду для Кракова- Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року, а тільки зазначена дата набрання законної сили Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18).

Крім того, зазначений у виконавчому листі строк пред`явлення рішення до виконання взагалі не відповідає викладеній у виконавчому листі резолютивній частині рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішення. Так у вказаному виконавчому листі зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання розповсюджується на весь термін, що призначені платежі.

Покликається, що існує очевидна «некоректність формулювання», викладеного у вказаному виконавчому листі про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання розповсюджується на весь термін, що призначені платежі, вважаючи, що на його думку, зазначене взагалі не має жодного змісту у випадку наявності певного строку як певного періоду (проміжку) в часі, оскільки таке формулювання свідчить про те, що весь строк, тобто період у часі за який необхідно стягувати платежі, співпадає з єдиним конкретним терміном, тобто єдиною конкретною датою. В такому випадку у резолютивній частині рішення, викладеного у виконавчому листі, зазначено лише дату початку стягнення вказаних платежів - 18.01.2010 року, при цьому кінцева дата закінчення строку стягнення не зазначена, що в даному випадку вказує на те, що період стягнення обмежується лише конкретним терміном - 18.01.2010 року, що на момент видачі даного виконавчого листа - 13.09.2018 року, - вже був давно у минулому.

З резолютивної частини рішення, викладеної у вказаному виконавчому листі, вбачається необхідність стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.05.2018 року 400 злотих - складає 2908 грн. 36 коп. При цьому у виконавчому листі, як вбачається, зазначено лише про початок перебігу періоду, за який слід стягувати зазначені платежі, а саме - 18.01.2010 року, при цьому час (дата) завершення даного періоду не зазначена. Зазначене свідчить про те, що період часу, за який слід стягувати вказані платежі є невідомим та неконкретизованим, а тому, зокрема, є неможливо визначити строк пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання, а також вказане свідчить про те, що вказаний виконавчий лист неможливо виконати.

Крім того, в резолютивній частині Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року також аналогічно зазначено про стягнення вказаних аліментів починаючи з 18.01.2010 року, при цьому до якого часу (дати) слід стягувати вказані платежі не вказано.

Окремо слід зазначити про невідповідність анкетних даних боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , та стягувача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , зазначених у вказаному виконавчому листі, із обставинами справи, викладеними в Ухвалі Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року, в резолютивній частині рішення, викладеній в самому виконавчому листі та в процесуальних документах виконавчого провадження ВП № 57340690.

Боржник зазначає, що у виконавчому листі № 465/7196/13-ц від 13.09.2018 року зазначені стягувач - ОСОБА_3 , боржник - ОСОБА_1 . При цьому в резолютивній частині Ухвалі Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18) та в резолютивній частині, викладеній в самому виконавчому листі № 465/7196/13-ц від 13.09.2018 року зазначено про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 . При цьому вбачається, що ОСОБА_1 це не є обов`язково боржник - ОСОБА_1 . Також ОСОБА_3 це взагалі інша людина, ніж стягувач - ОСОБА_3 . Також в процесуальних документах виконавчого провадження безпідставно державними виконавцями зазначено - «Стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 …» та зазначено боржника - ОСОБА_1 , а стягувача - ОСОБА_3 . При цьому вбачається, що зазначення державними виконавцями про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 взагалі не відповідають резолютивній частині рішення, викладеній в Ухвалі Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18) та викладеній в самому виконавчому листі № 465/7196/13-ц від 13.09.2018 року. Крім того, анкетні дані стягувача - ОСОБА_3 , зазначені у процесуальних документах даного виконавчого провадження взагалі не відповідають анкетним даним стягувача - ОСОБА_3 , викладеним у резолютивній частині рішення, викладеній в Ухвалі Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18) та викладеній в самому виконавчому листі № 465/7196/13-ц від 13.09.2018 року, а також не відповідають анкетним даним стягувача - ОСОБА_3 , викладеним у виконавчому листі № 465/7196/13-ц від 13.09.2018 року.

З огляду на зазначене, боржник вказує на повну невідповідність даних стягувача та боржника, зазначених у вказаному виконавчому листі обставинам, викладеним в Ухвалі Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року, та в резолютивній частині рішення, викладеній в самому виконавчому листі та в процесуальних документах виконавчого провадження ВП № 57340690.

Також, боржник покликається і на інші обставини, які на його думку, слугують підставою для визнання виконавчого документу, таким. що не підлягає до виконання.

Представник боржника у судовому засіданні заяву підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Держаний виконавець Батюк Мар`яна Василівна Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області при вирішенні заяви покладається на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників процесу, всебічно та повно дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання про те, що заяву боржника слід задовільнити виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист є виконавчим документом. Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4, 6, 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, зокрема, назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала, дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків), дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню), строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, натомість відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом в постановах від 25 липня 2018 року у справі № 165/534/16-ц (провадження № 61-9385св18), від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265 цс 18), від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18). При цьому одночасно з іншого боку вбачається, що вказане формулювання про існування певного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання передбачає існування деякого періоду часу, протягом якого слід здійснювати стягнення з боржника на користь стягувача зазначених платежів. При цьому наявність періоду часу передбачає конкретний час (дату) початку його перебігу та конкретний час (дату) його закінчення. Як вже зазначалось вище, відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, відповідно до мотивувальної частини Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2018 року в справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-во/465/73/18), яка набрала законної сили та яка не була ніким оскарженою чи скасованою, встановленні наступні обставини, які мають преюдиційне значення у даній справі:

«25 жовтня 2018 року на адресу суду надійшла заява про виправлення помилки у виконавчому листі, а саме зазначити період до якого необхідно стягувати кошти згідно Вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року…

Судом встановлено, що вироком Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року визначено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.05.2018 року 400 злотих складає - 2908 грн.36 коп.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 р. визнано та надано дозвіл на примусове виконання вищевказаного вироку суду.

Судом встановлено, що у Вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року не зазначено кінцеву дату виконання такого.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 ОСОБА_14 , про виправлення помилки у виконавчому документі.»

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

Аліменти - є періодичним платежем, що в разі ухвалення судового рішення про їх стягнення передбачає обов`язкове зазначення періоду, протягом якого проводиться виконання судового рішення щодо їх стягнення, чого не було вирішено Районним судом для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) під час ухвалення Вироку від 05.02.2013 року, чого також відповідно не було зроблено Франківським районним судом м. Львова під час винесення Ухвали від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18) про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року та під час видачі виконавчого листа № 465/7196/13-ц від 13.09.2018 року.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями (висновками), які висловлені Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2018 року у справі № 363/2448/16-ц (провадження № 61-22303св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі суд постановляє ухвалу.

При цьому вбачається, що усунення даних розбіжностей є неможливе, оскільки їх наявність зумовлена обставинами та даними вказаними в самому Вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року.

Вказане свідчить про повну невідповідність зазначеного виконавчого листа вимогам закону, помилковість його видачі, неможливість встановити хто є стягувачем за вказаним виконавчим листом, відсутність обов`язку боржника сплачувати аліменти, оскільки є невизначений період, за який слід здійснювати стягнення та неможливо встановити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а із зазначеного у виконавчому листі випливає, що даний строк минув ще задовго до його видачі, що разом у сукупності з іншими порушеннями законодавства свідчить про те, що вказаний виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню.

В матеріалах виконавчого провадження ВП № 57340690 наявна ксерокопія листа Окружного суду у Кракові від 06.11.2018 року адресованого до Міністерства юстиції України з ксерокопією перекладу даного листа з польської на українську мову, в якому зазначено про те, що згідно з винесеним вироком Окружного суду у Кракові від дня 5 лютого 2013 року пан ОСОБА_1 є зобов`язаний до заплати аліментів на користь сина ОСОБА_3 розмірі 400 (чотириста) злотих щомісячно, починаючи від дня 18 січня 2010 року. Також у вказаному листі зазначено, що згідно із залученим переліком заборгованості заявниця вносить про примусове стягнення аліментів до дня 13 жовтня 2016 року.

Однак, слід зазначити, що вказана ксерокопія листа Окружного суду у Кракові від 06.11.2018 року разом з перекладом не можуть вважатись роз`ясненням судового рішення в розумінні законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом; виконання судових доручень; визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Проте відповідно до ч. 5 ст. 4 зазначеного Закону визначення права, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин на підставі колізійних норм, не здійснюється, якщо міжнародним договором України передбачено застосування до відповідних відносин матеріально-правових норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 52 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Постановою ВР № 3941-XII ( 3941-12 ) від 04.02.94 року, визнання і виконання рішення належить до компетенції суду тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане. Для визнання і виконання рішення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, укладеної в Нью-Йорку 20 червня 1956 року, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про стягнення аліментів за кордоном» від 20 липня 2006 року № 15-V ( Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2006, N 39, ст.325 ), діючи завжди в рамках повноважень, наданих позивачем, Орган, що приймає, уживає від імені позивача всіх належних заходів для стягнення аліментів, зокрема для врегулювання претензії та, у разі необхідності, пред`явлення позову й ведення відповідної судової справи про аліменти й виконання будь-якого наказу або іншого судового рішення про сплату аліментів; незважаючи ні на що в цій Конвенції, правом, що застосовується під час визначення всіх питань, що виникають у зв`язку з будь-яким таким позовом або провадженням, є право держави відповідача, зокрема її міжнародне приватне право.

Тобто, як вбачається з аналізу вищевикладених положень законодавства, виконання вказаного судового рішення, а саме вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року, повинно відбуватись саме за законодавством України, яке регулює вказані правовідносини.

Виконання судових рішень в Україні врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» та Цивільним процесуальним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Відповідно до ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Відповідно до ч. 6 ст. 467 ЦПК України розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 470 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.

Відповідно до ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Тобто, з огляду на вищеописане законодавство вбачається, що виключно до компетенції Франківського районного суду м. Львова, який прийняв Ухвалу від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18) про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року та який видав на підставі зазначеної Ухвали виконавчий лист № 465/7196/13-ц від 13.09.2018 року, відноситься надання роз`яснення вказаного рішення в частині за який саме період необхідно проводити стягнення аліментів. Для цього сторони виконавчого провадження або державний виконавець мали б з даного приводу звертатись з відповідними заявами чи клопотаннями про надання роз`яснення до Франківського районного суду м. Львова, чого не було зроблено. В матеріалах виконавчого провадження є відсутня відповідна ухвала Франківського районного суду м. Львова про роз`яснення вказаного судового рішення щодо того за який саме період слід стягувати зазначені платежі.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 52 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Постановою ВР № 3941-XII ( 3941-12 ) від 04.02.94 року, розглядаючи справу про визнання і виконання рішення, суд може зажадати від сторін пояснень. Цей суд може також звернутися до суду, який виніс рішення, відносно представлення додаткових пояснень.

Тобто в даному випадку саме виключно Франківський районний суд м. Львова під час розгляду заяв про роз`яснення даного рішення вправі звертатись до Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові з питань надання пояснень та роз`яснень щодо вироку від 05 лютого 2013 року, а не хто-небудь інший.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до національного законодавства питання щодо роз`яснення судового рішення повинно бути розглянуте судом у порядку, в якому було ухвалене відповідне судове рішення, і про роз`яснення судового рішення виноситься відповідна ухвала про роз`яснення судового рішення, яка в силу вимог ст. 258 ЦПК України є також судовим рішенням.

На даний час відсутня будь-яка ухвала суду про яке-небудь роз`яснення зазначеного рішення про стягнення аліментів, що свідчить про відсутність такого роз`яснення взагалі.

Така правова позиція відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини. В даному випадку Франківський районний суд м. Львова - це суд встановлений законом, який саме повинен надавати у випадках звернення до нього сторін виконавчого провадження чи державного виконавця роз`яснення вказаного рішення про стягнення аліментів в порядку та по формі встановленими законодавством України, а саме ЦПК України.

При цьому класична інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні по справі «Сокуренко і Стригун проти України» та полягає у такому:

«23. Відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), № № 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII).

24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

25. У п.п. 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (що зазначалось вище) Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

26. У цій справі Суд зазначає, що згідно зі статтею 111-18 Господарського процесуального кодексу Верховний Суд, скасувавши постанову Вищого господарського суду, міг або повернути справу на новий розгляд до нижчого суду, або ж припинити провадження у справі (див. пункт 12 вище). Натомість він залишив у силі постанову Апеляційного суду, і такі дії не були передбачені Господарським процесуальним кодексом, що було підтверджено Урядом у його зауваженнях (див. п. 19 вище). Суд також зазначає, що не було жодної іншої правової норми, яка б надавала повноваження Верховному Суду ухвалювати такого роду рішення. І, нарешті, Суд вважає, що загальні положення Конституції України, на які посилався Уряд (див. п. 10 вище), не могли слугувати достатньою правовою підставою для такої специфічної компетенції, яка не надавалась відповідним законодавством.

27. Суд повторює, що у деяких випадках він визнавав, що найвищий судовий орган, уповноважений тлумачити закон, міг ухвалювати рішення, яке не було чітко визначено законом. Таке застосування закону, однак, мало винятковий характер, і зазначений суд надав чіткі й вірогідні підстави для такого виняткового відступу від застосування своїх визначених повноважень (див. рішення у справі «Хуліо Воу Жиберт та Ель Хогар і ля Мода проти Іспанії» (Julio Bou Gibert and El Hogar Y La Moda J. A. X. A. v. Spain) (ухв.), № 14929/02, 13 травня 2003 року). Проте у даній справі Верховний Суд не надав жодних аргументів щодо прийняття такої постанови, виходячи за межі своїх повноважень шляхом свідомого порушення Господарського процесуального кодексу і ухвалення такого роду рішень, що, як вказувалось Урядом, стало звичайною практикою Верховного Суду України.

28. На думку Суду, перевищивши свої повноваження, які були чітко викладені у Господарському процесуальному кодексі, Верховний Суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції відносно оскаржуваного провадження».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Юрисдикційна складова права на «суд, встановлений законом» перебуває у тісному взаємозв`язку з такими процесуальними інститутами, як от: компетенція судів щодо розгляду справ, підсудність та склад суду.

Тобто з викладеного вбачається, що для даного конкретного випадку є чітко визначено, що виконання вказаного рішення польського суду про стягнення аліментів повинно здійснюватись виключно згідно з положеннями та в порядку, визначеними відповідним законодавством України, яке регулює вказані правовідносини, зокрема, роз`яснення зазначеного рішення щодо періоду за який необхідно стягувати вказані платежі може бути надано виключно Франківським районним судом м. Львова, який прийняв Ухвалу від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18) про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року та який видав на підставі зазначеної Ухвали виконавчий лист № 465/7196/13-ц від 13.09.2018 року, і зазначене роз`яснення може бути надане судом виключно у формі відповідного судового рішення - ухвали про роз`яснення судового рішення, яка приймається у порядку визначеному ЦПК України.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до розпорядження № 57340690, яке було затверджено 12.04.2019 року начальником державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сіщуком Володимиром Васильовичем, грошові кошти стягнуті станом на 12.04.2019 року з боржника - ОСОБА_1 в сумі 28163 грн. 55 коп. було перераховано на користь Відділу примусового виконання УДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в Державній казначейській службі України в м. Київ (Головне територіальне управління юстиції у Львівській області) МФО 820172, код за , згідно з виконавчим листом № 465/7196/13-ц, виданим 13.09.2018 року Франківським районним судом м. Львова.

Отже, у зв`язку із визнанням виконавчого листа № 465/7196/13-ц від 13.09.2018 року таким, що не підлягає виконанню, слід стягнути на користь боржника - ОСОБА_1 з стягувача - ОСОБА_3 безпідставно одержані ним зазначені кошти за вказаним виконавчим листом в сумі 28163 грн. 55 коп. Крім того, слід повернути боржнику - ОСОБА_1 стягнуті з нього кошти за вказаним виконавчим листом на користь стягувача - ОСОБА_3 , які знаходяться на розрахунковому рахунку Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 0544 в Державній казначейській службі України в м. Київ, МФО 820172, код за , і які ще не були перераховані стягувачу - ОСОБА_3 .

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви.

Керуючись ст. 432 ЦПК України, ст. ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

вирішив

Заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий лист № 465/7196/13-ц, виданий 13.09.2018 року Франківським районним судом м. Львова на підставі Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.05.2018 року 400 злотих - складає 2908 грн. 36 коп., стягувачем за яким являється - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , а боржником - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути на користь боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з стягувача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , безпідставно одержані ним кошти за виконавчим листом № 465/7196/13-ц, виданим 13.09.2018 року Франківським районним судом м. Львова на підставі Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), в сумі 28163 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят три) гривні 55 коп.

Стягнути (повернути) на користь боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , стягнуті з нього кошти за виконавчим листом № 465/7196/13-ц, виданим 13.09.2018 року Франківським районним судом м. Львова на підставі Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), на користь стягувача - ОСОБА_3 , які знаходяться на розрахунковому рахунку Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 0544 в Державній казначейській службі України в м. Київ, МФО 820172, код за , і які ще не були перераховані стягувачу - ОСОБА_3 , в сумі 28163 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят три) гривні 55 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ванівський Ю.М.