Постанова

Іменем України

21 травня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/7194/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів - Кравець В.А., Махлай Л.Д.

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Ярмола О.Я.

від 18 лютого 2019 року

у справі №357/7976/18 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

треті особи: Орган опіки та піклування Глушківської сільської ради, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради,

про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_2 , посилаючись на те, що її малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не знаходиться за зареєстрованим місцем проживання, яким є місце проживання батька дитини - ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до останнього про визначення місця проживання дитини разом з нею.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати ОСОБА_4 (бабуся дитини), перебуваючи в гостях, вивела ОСОБА_5 на прогулянку та зникла у невідомому напрямку. Вказала, що дитина повинна перебувати за її місцем реєстрації, проте її приховують від неї та не надають можливості з нею спілкуватися. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2019 року позов задоволено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Посилаючись на те, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, призвело до помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник позивача - ОСОБА_11 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи, у зв`язку з тим, що його представник зайнятий в іншому судовому засіданні.

Треті особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Беручи до уваги те, що відповідач до заяви про відкладення розгляду справи не надав доказів, які підтверджують поважну причину неявки в судове засідання, колегія суддів у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, а також за відсутності представників третіх осіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.05.2009 по 17.06.2013, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Законодавцем в Сімейному кодексіУкраїни передбачено право батьків, як в шлюбі, так і після його розірвання, визначати з ким із них проживатиме дитина.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Тому правовими підставами для задоволення позову є встановлення судом обставин, що батьки дитини не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина.

Із матеріалів справи вбачається, що мати та батько дитинипроживають окремо.

Мати малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , громадянка Азербайджану, має посвідку на постійне проживання в Україні, зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько дитини зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 .

Таким чином, у випадку проживання батьків дитини окремо, необхідно визначити з ким проживатиме далі дитина.

Малолітня ОСОБА_7 зареєстрована разом з батьком в АДРЕСА_2 (а.с. 21).

Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 29 ЦК України, ст. 160 СК України місце проживання малолітньої ОСОБА_6 за згодою батьків визначено за місцем проживання батька дитини ОСОБА_1

Колегія судів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене права чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушення.

Оскільки рішення суду не містить висновків, що батьки не дійшли згоди щодо місця проживання дитини, і такі обставини не доводилися позивачем, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено порушення права позивача.

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини, позивачка посилалась на те, що її мати - ОСОБА_4 (бабуся дитини), перебуваючи в гостях, вивела ОСОБА_5 на прогулянку та зникла у невідомому напрямку. Вважала, що дитина повинна перебувати за її місцем реєстрації, проте її приховують від неї та не надають можливості з нею спілкуватися.

Тобто, фактично звертаючись до суду з позовом до батька дитини, позивачка у позовній заяві виклала обґрунтування щодо незгоди з діями своєї матері.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2019 Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області прийнято рішення, в якому рекомендовано ОСОБА_2 налагоджувати стосунки з донькою та своїми батьками з метою створення передумов для можливості виконання нею батьківських обов`язків в повній мірі і належним чином за своїм місцем проживання.

При прийнятті вищевказаного рішення Білоцерківською міською радою було встановлено, що в ході проведення співбесіди з батьками малолітньої ОСОБА_6 , виявлено, що стосунки між ними неприязні, конфліктні. Батьки не можуть порозумітися між собою у питаннях виховання та забезпечення основних життєвих потреб своєї доньки.

В рішенні Білоцерківської міської ради встановлено також, що малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично на даний час проживає з дідусем ОСОБА_8 та бабусею ОСОБА_4 з боку матері за адресою: АДРЕСА_3 . Стосунки між матір`ю дитини та її батьками вкрай напружені. Вони майже не спілкуються. Малолітня ОСОБА_9 навчається в Білоцерківській загальноосвітній школі 1-Ш ступенів імені генерал-полковника Геннадія Воробйова №7 з 2016 року.

Також, в рішенні Білоцерківської міської ради зазначено, що у зв`язку з розглядом даного спору, з малолітньою ОСОБА_10 була проведена психологічна діагностично-корекційна та розвивальна робота, яка тривала з 28 листопада 2018 року по 21 січня 2019 року в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Згідно із висновками психолога центру від 21.01.2019 дитина відчуває себе відповідальною за налагодження стосунків між близькими дорослими, хоче всім їм допомогти, але ця нездорова тенденція може підірвати дитячу психіку та сформувати комплекс провини. Причиною цьому є розлучення батьків та конфлікт між близькими дорослими. Психолог рекомендувала батькам та близьким дорослим створити умови для задоволення потреби дитини у безпеці.

Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї, складеним 24 січня 2018 року Білоцерківським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді встановлено, що існує проблема у спілкуванні матері з дочкою та зі своїми батьками, оскільки вона проживає окремо, заважає повноцінному розвиткові й вихованню дитини. Малолітня ОСОБА_7 , якій виповнилося дев`ять років, виявляє бажання проживати разом з бабусею та дідусем, а з батьками хоче спілкуватися.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач вказував на те, що вихованням та розвитком дитини займаються дідусь та бабуся (батьки позивачки), оскільки позивачка життям доньки взагалі не цікавилася.

З наведеного слідує, що між позивачкою та її батьками існує спір щодо виховання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушеного права позивачки з боку відповідача. Фактично позовні вимоги про визначення місця проживання дитини, заявлені до ОСОБА_1 , є вимогами про відібрання дитини від інших осіб, а саме від батьків позивачки.

Посилаючись в позовній заяві на те, що дитина повинна проживати за місцем своєї реєстрації, позивач не заявляла вимог про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала, з підстав, передбачених ст. 162 СК України.

Право батьків на відібрання малолітньої дитини від інших осіб законодавцем врегульовано в статті 163 СК України. Однак, такі вимоги позивачкою також до суду першої інстанції не заявлялися.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спір, суд, в порушення вимог ст. 263, 264 ЦПК України, на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, допустив суттєву неповноту в з`ясуванні обставин справи, визначивши місце проживання дитини разом з матір`ю лише з підстав того, що дитина фактично проживає з батьками позивача, при цьому суд встановив обставини щодо осіб, які не приймали участі у розгляді справи.

Враховуючи те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно квитанції №ПН86083С1 від 22.04.2019 ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057,20 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2019 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування Глушківської сільської ради, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай