ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 299/1160/16-ц

провадження № 61-22900св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Товариство з обмеженою відповідальність «Кредитні ініціативи»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Собослоя Г. Г., Мацунича М. В., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. і Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції (далі - ВДВС Виноградівського РУЮ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову посилався на те, що 17 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис № 2944, яким звернено стягнення на автомобіль марки HOVER номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_1 . Про існування виконавчого напису він дізнався 6 травня 2016 року в приміщенні ВДВС Виноградівського РУЮ.

Вказував, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства України, яке діяло на момент його вчинення, оскільки рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2013 року у справі № 299/1944/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2014 року, стягнено з нього на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість в розмірі 26 154,77 грн та 261,55 грн судового збору. Позивач вважав, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. допущено подвійне стягнення боргу.

За таких обставин просив визнати виконавчий напис № 2944, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., яким звернено стягнення на автомобіль HOVER номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року, ухваленим у складі судді Рішко Г. І., позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис серії НАВ 907041 від 17 серпня 2014 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за № 2944 про звернення стягнення на автомобіль марки HOVER номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на загальну суму 412 789,59 грн таким, що не підлягає виконанню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час вчинення виконавчого напису між сторонами існував спір щодо розміру заборгованості за вказаним кредитним договором, що спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2017 року скасовано заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює прав та обов`язків учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Разом з тим апеляційний суд дійшов висновку, що задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з позичальника не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту в разі, якщо заборгованості за кредитом не погашена, і наявність двох судових рішень або нотаріального напису про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави в рахунок її погашення не може свідчити про подвійність стягнення з боржника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У травні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2017 року і залишити в силі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував всі фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про безспірність розміру заборгованості, в рахунок погашення якої звернено стягнення на його транспортний засіб, оскільки на час вчинення виконавчого напису судами були вирішені два спори щодо стягнення заборгованості за цим договором.

Зазначав, що ухвалою суду першої інстанції витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу документи, на підставі яких видано оспорюваний виконавчий напис, однак останній цих документів не надав. Апеляційний суд за відсутності вказаних документів дійшов безпідставного висновку про безспірність заборгованості, в рахунок погашення якої виконавчим написом звернено стягнення на предмет застави.

Позиції інших учасників справи

Відзиву на касаційну скаргу від ТОВ «Кредитні ініціативи» до Верховного Суду не надходило.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 7 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого останнє відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором № 1519 від 13 вересня 2007 року, позичальником за яким є ОСОБА_1

Судами встановлено, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2013 року у справі № 299/1944/13-ц частково задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» і стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у сумі 3 272,21 доларів США, що станом на дату звернення до суду за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 26 154,77 грн та 261,55 грн судового збору. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2014 року вказане судове рішення залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 в іншій частині та зверненні стягнення на предмет

застави - автомобіль марки HOVER номерний знак НОМЕР_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 3 жовтня 2011 року стягнено з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1519 від 13 вересня 2007 року в сумі 218 687,45 грн та звернено стягнення на вказаний автомобіль, тому стягнув нараховані проценти з урахуванням вже стягнених цим рішенням.

Також суди встановили, що 17 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис № 2944 про звернення стягнення на автомобіль марки «HOVER» номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_1 , який передано у заставу в забезпечення виконання зобов`язань останнього за кредитним договором № 1519 від 13 вересня 2007 року Акціонерному комерційному промислово-інвестиційному банку, правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке 17 грудня 2012 року відступило право вимоги за договором застави ТОВ «Кредитні ініціативи», строк платежу за яким настав 17 грудня 2012 року, та визначено суму заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 17 грудня 2012 року по 1 червня 2014 року у розмірі 412 789,59 грн.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судового рішення кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України в тій же редакції Кодексу).

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 року № 6-887цс17

Згідно положень статті 212 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Переглядаючи справу, апеляційний суд не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважав, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком, і нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює прав та обов`язків учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Однак матеріали справи не містять документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. не надав вказаних документів, які витребувано ухвалою суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд помилково вважав встановленим направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень, яку він не виконав, оскільки на докази, з яких встановив таку обставину, суд не посилався, і у справі такі відсутні.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про існування між сторонами спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, що спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника та виключає підстави для вчинення виконавчого напису для її стягнення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з статтями 57-60, 212 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про помилковість висновків апеляційного суду щодо безспірності заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень статей 141, 416 ЦПК України у зв`язку із задоволенням касаційної скарги, касаційний суд стягує з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. і ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у суді касаційної інстанції по 384 грн з кожного.

Керуючись статтями 409, 411, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2017 року скасувати, залишити в силі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича та Товариства з обмеженою відповідальності «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги по 384 грн з кожного.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний