ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4649/19 Справа № 212/8821/18 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 20 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ) про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку із ушкодженням здоров'я.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив що працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача тривалий час, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. За висновком МСЕК первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває біль, загальну слабкість, стан здоров'я не покращується, а навпаки погіршується, що викликає сильні душевні переживання, просив суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 46025 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 25000 грн. моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача та просить збільшити його розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні йому для поліпшення стану.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд надав переваги доводам позивача та висновки суду недостатньо вмотивовані. Судом не встановлено факту спричинення позивачу моральної шкоди, яким не надано належних та допустимих доказів її спричинення.

Відзив на апеляційні скарги не надано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07.05.2004 року по 17.04.2014 року , часу звільнення за власним бажанням, перебував у трудових відносинах з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та працював на шахті «Октябрьська» помічником машиніста екскаватора, машиністом екскаватора та машиністом крану, що підтверджується трудовою книжкою позивача. (а.с.46-54)

15 липня 2014 року на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача- вібраційна хвороба, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. Вказано, що причиною професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи зазначено: в зв'язку з закінченням роботи ОСОБА_1 в залізничному цеху №3 Управління залізничного транспорту ПАТ «Кривбасзалізрудком» 17.04.2014 року та враховуючи його роботу впродовж 10 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань встановити неможливо. (а.с. 12-15)

Згідно копії виписки з акту огляду МСЕК від 16.09.2014 позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності за професійним захворюванням вібраційна хвороба, без визначення групи інвалідності з 29.07.2014 року до 01.08.2015 року. (а.с.8).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА від 04.07.2017 року позивачу ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності за професійним захворюванням вібраційна хвороба, без визначення групи інвалідності безстроково. (а.с.10-11).

У зв'язку із професійним захворюванням позивач ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписками з медичної картки ОСОБА_1 та виписними епікризами. (а.с.17-45)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з втратою працездатності через отримане професійне захворювання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено причину професійного захворювання позивача - перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність вини підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання, оскільки відповідач через недостатні засоби індивідуального захисту та недосконалість робочого місця машиніста крана не забезпечив працівнику безпечні умови праці.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває біль, втратив частину професійної працездатності, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання, яке завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не забезпечено надійних та безпечних умов виробничого процесу.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, через недосконалість робочого місця, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом врахований характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 25%, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та взагалі неможливість його відновлення.

У зв'язку з чим доводи апеляційних скарг, як представника позивача так і відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними, судом враховані при визначенні його розміру усі суттєві обставини справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін..

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: