РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 563/628/18

Провадження № 22-ц/4815/472/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів:Ковальчук Н.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковалевича С.П. на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 16 січня 2019 року, ухваленого в складі судді Опришка П.З. у справі № 563/628/18,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якому просить визначити додатковий строк для подання заяви для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка являлася рідною бабусею позивача. Відповідно до заповіту від 21.05.2009 року ОСОБА_5 все своє майно заповіла племінникам - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та внуку - ОСОБА_1 . Вказує, що інших спадкоємців, які б бажали б прийняти спадщину немає, а племінники зазначені в заповіті, відмовилися від своїх часток в спадковому майні.

У січні 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у задоволені заяви, з підстав пропуску строку позовної давності.

Вказує, що строк на прийняття спадщини пропустив оскільки вважав, що як такого "строку" не існує, оскільки наявний заповіт.

З урахуванням викладеного, просить суд визначити додатковий строк, для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 16.01.2019 року в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наведена скаржником причина пропуску шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини є не поважною. Позивач не довів, що внаслідок юридичною необізнаності він був позбавлений фізичної можливості подати заяву нотаріусу протягом більше як 5 років після відкриття спадщини. Окрім того, зазначив, що позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача, у зв`язку з наявним порушенням прав спадкоємця ОСОБА_6 та неможливістю здійснити захист її прав в стадії судового розгляду шляхом залучення як співвідповідача.

В апеляційній скарзі на судове рішення, ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки та не навів висновків з приводу того, що ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_5 в сусідніх домоволодіннях, навідував її, надавав посильну допомогу у веденні домашнього господарства, а після її смерті став обробляти город, забрав в особисте користування речі домашнього вжитку, доглядає за будинком тощо.

Також, скаржник вказує, що участь в АТО в період з 22.04.2015 року по 29.07.2016 року є поважною причиною пропуску строку.

Скаржник звертає увагу суду на те, що, воля померлої ОСОБА_5 була залишити своє спадкове майно відповідно до заповіту від 21.05.2009 року своїм племінникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та внукові ОСОБА_1 . Відтак, у разі визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини буде правомірно і справедливо завершена її воля.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечує доводи апеляційної скарги, просить суд залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 .

Як вбачається з матеріалів справи, за життя, а саме 22.01.2009 року ОСОБА_5 склала на імя ОСОБА_4 заповіт, відповідно до якого заповіла останній належну їй земельну частку площею 3,25 гадля ведення особистого селянського господарства.

Згідно інформаційних довідок Корецької районної ДНК № 52092166 та № 52092202 від 30.05.2018 року після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа 23.07.2011 року за заявою про прийняття спадщини від ОСОБА_4 , заповіт від 21.05.2009 року чинний. Також встановлено, що були складені та посвідчені ще заповіти від 06.05.2008 року та від 22.01.2009 року.

Відповідно заповіту від 21.05.2009 року ОСОБА_5 все своє майно заповідала племінникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та внуку - ОСОБА_1 .

Відповідно до наданих Корецькою районною державною нотаріальною конторою письмових пояснень від 18.12.2018 року №1225/01-16 23.07.2011 року нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_4 було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 При перевірці даних за спадковим реєстром виявилося, що Щекичинською сільською радою було посвідчено заповіт 22.01.2009 року за реєстром №1 (заповіт складений на право на земельну частку (пай) на користь ОСОБА_4 ) та 21.05.2009 року за реєстром №17 (заповіт складений на все майно на користь інших спадкоємців: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ). Особи зазначені в заповіті від 21.05.2009 року до нотаріуса не зверталися, нотаріусом не повідомлялися, що мають право на спадщину, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про їх місце проживання або місце перебування.

Відповідно до довідки виданої Щекичинською сільською радою Корецького району №1217 від 11.11.2011 року ОСОБА_5 , на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживала та була зареєстрована її сестра ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності непереборних труднощів для вчинення дій, а отже і поважності причин пропуску ним більш, ніж на п`ять років строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому не довів підстав для визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16. Підстав для відступлення від цієї правової позиції немає.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Проте, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Змістом статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В підтвердження поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач надав довідки про стан здоров`я та участь в АТО (а.с. 128, 130, 132).

Згідно довідки Корецького райвійськкомату від 03.11.2017 року ОСОБА_1 проходив військову службу з 22.04.2015 року по 29.07.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шестимісячний строк визначений законом для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини закінчився 11 вересня 2011 року.

Проте, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем докази не можна вважати поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки зазначені події є доволі віддаленими у часі настання. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в той час як перебування на військовій службі ОСОБА_1 було в період з 22.04.2015 року по 29.07.2016 року.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України, колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися позивачем, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами щодо доручення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував на не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Окрім того, колегія суддів враховує, що в разі поновлення строку будуть порушені права спадкоємця ОСОБА_6 , яка не була залученя до участі у справі як співвідповідач, оскільки не визначена у такому процесуальному статусі позивачем.

Наведене узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої палати Верховного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З врахуванням положень ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій на підставі п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та п.18 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», скаржнику за рахунок державного бюджету слід компенсувати 1762,30 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковалевича С.П. залишити без задоволення.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 16 січня 2019 року залишити без зміни.

Повернути з Державного бюджету України на користь на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1762,30 грн сплачений за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.