ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року

м.Суми

Справа №585/2844/18

Номер провадження 22-ц/816/2888/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Виконавчий комітет Роменської міської ради як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Глущенка Віталія Вікторовича на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 лютого 2019 року в складі судді Яковця О.Ф., ухвалене в м.Ромни, повний текст якого складено 27 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи - Виконавчого комітету Роменської міської ради як органу опіки та піклування про встановлення факту проживання однією сім`єю, визначення частки в праві спільної сумісної власності, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на майно.

Свої вимоги мотивувала тим, що з листопада 2005 року стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у будинку своїх батьків. У березні 2006 року вона та ОСОБА_4 вирішили одружитися, на початку травня 2006 року подали спільну заяву про реєстрацію шлюбу, реєстрація шлюбу була призначена на 10 червня 2006 р. Після прийняття рішення про реєстрацію шлюбу вони вирішили придбати за наявні заощадження житло для їх майбутньої сім`ї. 18 травня 2006 року був укладений договір купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу земельної ділянки за цією ж адресою. На придбання будинку та земельної ділянки вони витратили загалом 31317 грн. 10 червня 2006 року шлюб між ними був зареєстрований. 29 липня 2006 року вона та ОСОБА_4 зареєструвалися за цією ж адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , який зареєстрований за цією ж адресою з народження. Після придбання будинку вони за спільні сумісні кошти здійснили його поточний ремонт, збудували вбиральню, поставили металеву огорожу, а також здійснили будівництво: прибудови цегляної, прибудови черепашникової та гаража.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2016 року шлюб між ними було розірвано. В травні 2017 року вона з сином перейшла жити до своїх батьків. Після цього і ОСОБА_4 також залишив будинок, а 11 липня 2017 року видав довіреність, якою уповноважив її на продаж будинку та земельної ділянки. За усною домовленістю між ними кошти, виручені від продажу будинку та земельної ділянки мали б залишитися їй та сину, оскільки на придбання будинку та земельної ділянки вона втратила більше коштів, ніж ОСОБА_4 , і враховуючи, що після розірвання шлюбу син залишився на її утриманні та вихованні. Проте 12 серпня 2017 року ОСОБА_4 було вбито, а за його життя продати будинок та земельну ділянку вона не встигла, тому на них відкрилася спадщина. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 в рівних частках є їх з ОСОБА_4 неповнолітній син ОСОБА_5 , 2007 р.н. та його син від першого шлюбу ОСОБА_2 ОСОБА_5 є таким, що прийняв спадщину згідно положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України, а ОСОБА_2 прийняв спадщину подавши відповідну заяву до нотаріуса. 14 червня 2018 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину, згідно якого він успадкував ? частину житлового будинку. Вважає, що видачею вказаного свідоцтва про право на спадщину порушене її право власності на ? вказаного нерухомого майна, оскільки спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 складається не з цілої частки на спірне нерухоме майно, а лише з її ? частини. Тому ОСОБА_2 мав успадкувати лише ? частини спірного нерухомого майна, а не його ? частини.

За вказаних обставин позивач просить встановити факт її та ОСОБА_4 проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2005 року по 10 червня 2006 року; визнати нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою об`єктами її та ОСОБА_4 спільної сумісної власності, визначивши, що частка померлого ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності становила - ?; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 червня 2018 року, видане ОСОБА_2 , а саме в частині успадкування ним ? частини житлового будинку по АДРЕСА_1 ; та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 і на ? частину земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу в період з листопада 2005 р. до 10 червня 2006 р.

Визнано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0658 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визначивши, що частка померлого ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно та земельну ділянку становила 1/2.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 червня 2018 р., видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І. 14 червня 2018 р., серія та номер: 1065, номер запису про право власності : 26613523, про успадкування ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 1/2 частини житлового будинку очеретяного, обкладеного цеглою - А, за адресою: АДРЕСА_1 , та складових частин об`єкта нерухомого майна: літня кухня саманова, Б; вбиральня дощана, У; колонка, азбестові труби, к; огорожа металева, кам`яна, №, та вважати його право на спадщину за зазначеним свідоцтвом на 1/4 частину житлового будинку очеретяного, обкладеного цеглою - А, за адресою: АДРЕСА_1 , та складових частин об`єкта нерухомого майна: літня кухня саманова, Б; вбиральня дощана, У; колонка, азбестові труби, к; огорожа металева, кам`яна, №.

Визнано за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на: 1/2 частину житлового будинку очеретяного, обкладеного цеглою - А, за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частину складових частин об`єкта нерухомого майна: літня кухня саманова, Б; вбиральня дощана, У; колонка, азбестові труби, к; огорожа металева, кам`яна, №; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0658 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати: судовий збір в сумі 3429 грн 13 коп.

Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Глущенко В.В. , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивач не надала належних, допустимих та безспірних доказів того, що вона з листопада 2005 року по 10 червня 2006 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , вели з ним спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні ст. 74 СК України.

Вказує, що місцевий суд, всупереч ст. 182 ЦПК України не задовольнив клопотання представника відповідача про допит свідка - нотаріуса, що посвідчувала договір купівлі-продажу і яка могла підтвердити про осіб, присутніх при укладенні договору та передачі коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника - адвоката Глущенка В.В., пояснення ОСОБА_3 та її представника - адвоката Менька Д.Д., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 . (а.с. 9).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, який було зареєстровано 10 червня 2006 року та розірвано на підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2016 року (а.с. 11).

Під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про народження останнього вони записані його батьками (а.с. 10).

18 травня 2006 р. ОСОБА_4 придбав будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку, Витягом з Державного реєстру правочинів від 19.05.2006 № 2399276 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2006 № 10797344 (а.с. 12-14), а також уклав договір купівлі - продажу земельної ділянки за цією ж адресою, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 12-14, 15).

Відповідно до копії будинкової книги ОСОБА_4 та ОСОБА_8 були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 Ромни 29.07.2006 р. (а.с. 24-26).

Відповідно до довідок ТОВ «Хустянське» від 01.09.2017 р. № 36, 37 ОСОБА_4 працював у даному господарстві з червня 1997 р. по серпень 2003 р. і його заробітна плата за період 1998 - 2002 р.р. становила 6471,50 грн (а.с. 16, 18).

Відповідно до довідки ПрАТ «СБК» в с. Плавинище від 19.10.2017 р. ОСОБА_4 працював знімачем-укладальником керамічних виробів з 18.08.2003 р. по 01.09.2003 р. (а.с. 17).

Відповідно до довідок архівного відділу Роменської міської ради № 691, 692, 693,694 від 20.10.2017 р. ОСОБА_4 працював у СФГ «Котової Н .М . » з 01.11.2003 по 25.02.2004 та 29.06.2004 по 30.06.2004р., а також у ВАТ «Роменський племсервіс «Сула» - з 25.02.2004 р. по 05.04.2005 (а.с. 19, 20, 22, 23).

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Миколаївської сільської ради від 15.09.2017 р. ОСОБА_4 з 1987 р. по 1992 р. працював в радгоспі «Промінь» (а.с. 21).

З копії трудової книжки позивачки ОСОБА_3 та Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що вона працювала продавцем з 06.10.2004 р. по 2010 р. та отримувала певні доходи (а.с. 29-30, 81-82).

В довідці Роменського МБТІ від 16.05.2018 р. зазначено, що станом на 01.01.2013 р. житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу; нерухоме майно складається з наступних будівель і споруд: житловий будинок очеретяний, обкладений цеглою, літ «А» загальною площею 54,7 кв. м, жилою площею 23,7 кв. м, літня кухня саманова літ. «Б», прибудова цегляна літ. «б» - самочинно побудована, прибудова черепашникова літ. «б-1» - самочинно побудована, гараж цегляний літ. « Г» - самочинно побудований, вбиральня дощана літ «У» - дозволу не потрібно згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації; колонка, азбестові труби, літ «к»; огорожа металева, кам`яна літ «№» - дозволу не потрібно згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації. Загальна та жила площа збільшилися на 0,6 кв. м за рахунок демонтажу плити - дозволу не потрібно згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації (а.с. 27).

11 липня 2017 р. ОСОБА_4 було видано довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси з питань, пов`язаних з підготовкою документів для продажу належних житлового будинку та земельної ділянки (земельних ділянок), що розташовані в АДРЕСА_1 та пов`язаних з продажем за ціну та на умовах на власний розсуд повіреної цього майна (а.с. 31-32).

Приватний нотаріус Проскурня Л.І. в роз`ясненні від 26.02.2018 р. зазначила, що згідно п. 1.5 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.05.2006 р. право власності на земельну ділянку виникає після одержання Покупцем державного акту на право приватної власності на землю та його державної реєстрації, згідно ст. 1299 ЦК України право власності на вищевказану земельну ділянку не зареєстроване, Державний акт на право власності на земельну ділянку не отриманий, в зв`язку з цим нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Зі змісту рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.10.2005 р. у справі № 2-1663/2005 р. за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу вбачається, що шлюбні відносини між ними припинені з весни 2005 року; вказане рішення набрало законної сили 08.11.2005 р. (а.с.117).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 20.07.2018 р. в розділі «Актуальна інформація про право власності» щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 міститься: запис про право власності - « НОМЕР_4 », дата державної реєстрації «14.06.2018», підстава виникнення права власності - «свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1065, виданий 14.06.2018», вид спільної власності - «спільна часткова», розмір частки - «1/2», власник - « ОСОБА_2 » (а.с. 38-39).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Стаття 74 СК України передбачає, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносин, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівним, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що мали місце обставини спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зокрема, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету.

Дані обставини підтверджуються: рішенням суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , в якому зазначено про те, що сімейні стосунки з першою дружиною припинені з весни 2005 р.; і яке набрало законної сили 08.11.2005 р., тобто з цього часу ОСОБА_4 , проживаючи з ОСОБА_3 вже не перебував у будь-якому іншому шлюбі; поясненннями свідка ОСОБА_11 щодо повернення коштів позивачу шляхом їх передачі ОСОБА_4 , що свідчить про їх спільний бюджет; пояснень свідка ОСОБА_12 щодо випраних речей, що свідчить про спільний побут позивача та ОСОБА_4 , а також пояснень свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_4 після освідчення залишився проживати у позивача, а також про те, що з їх слів їй відомо, що вони планували придбати будинок для спільного проживання.

Вірним є висновок суду першої інстанції щодо вимоги про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, в тому числі на 1/2 частину земельної ділянки.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_4 придбав земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, проте за життя право власності на земельну ділянку не зареєстрував, Державний акт на право власності на цю земельну ділянку не отримав, проте це не може бути підставою для невизнання права позивача на ? її частину.

Відповідно до вимог ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, та положеннях ч. 1 ст. 377 ЦК України, згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), та на положеннях ст. 74 СК України згідно якої майно набуте чоловіком і жінкою за час спільного проживання однією сім`єю, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Щодо вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом необхідно зазначити наступне.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи вищезазначені норми Закону, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду та вважає, що виданим відповідачу свідоцтвом про право на спадщину, порушуються права позивача, а отже вказане свідоцтво слід визнати частково недійсним та вважати, що відповідач має право на спадщину - на 1/4, а не на 1/2 спірного житлового будинку.

За таких обставин, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що мали місце обставини спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зокрема, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, а тому встановив факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, так і похідних від неї вимог про визначення частки в праві спільної сумісної власності, визнання права власності на майно, а також визнав частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, оскільки виданим відповідачу свідоцтвом про право на спадщину, порушуються права позивача та визнав за позивачем право власності на ? частину спірного житлового будинку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Проте, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надала належних, допустимих та безспірних доказів того, що вона з листопада 2005 року по 10 червня 2006 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , вели з ним спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні ст. 74 СК України.

Місцевим судом у даній справі встановлено, що мала місце обставнина спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , зокрема, ведення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільного господарства, побуту та бюджету.

Дані висновки зроблені на підставі: рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та його колишньою дружиною, в якому зазначено про те, що сімейні стосунки з першою дружиною припинені з весни 2005 р. та яке набрало законної сили 08.11.2005 р., тобто з цього часу ОСОБА_4 , проживаючи з ОСОБА_3 вже не перебував у будь-якому іншому шлюбі; пояснень свідка ОСОБА_11 щодо повернення коштів позивачу шляхом їх передачі ОСОБА_4 , що свідчить про їх спільний бюджет; пояснень свідка ОСОБА_12 щодо випраних речей, що свідчить про спільний побут позивача та ОСОБА_4 , а також пояснень свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_4 після освідчення залишився проживати у позивача, а також про те, що з їх слів їй відомо, що вони планували придбати будинок для спільного проживання. Крім того, на час придбання будинку сторони вже подали заяву про намір зареєструвати шлюб, тобто їх відносини на час придбання будинку були фактично подружніми. А після розірвання шлюбу ОСОБА_4 видав позивачу доручення про продаж будинку на її власний розсуд, що також свідчить про визнання ним за нею права власності на спірне майно.

Не заслуговують на увагу посилання представника ОСОБА_2 - адвоката Глущенка В.В. на те, що всупереч ст. 182 ЦПК України суд не задовольнив клопотання представника відповідача про допит свідка - нотаріуса, що посвідчувала договір купівлі-продажу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 липня 2018 року відповідачу було роз`яснено право подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин на яких він ґрунтується, проте ні у відзиві на позов, ні під час підготовчого засідання ні відповідач, ні його представник не заявляли клопотання про допит як свідка нотаріуса.

При заявлені зазначеного клопотання під час розгляду справи по суті представник відповідача не обґрунтував неможливість його подання у визначений судом строк з причин, що не залежали від відповідача чи представника відповідача.

Відповідно до ст. 69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Подаючи клопотання про допит як свідка нотаріуса, представник відповідача не посилався на те, що нотаріус пам`ятає обставини укладення договорів купівлі-продажу спірного майна. Зазначав лише те, що можливо нотаріус ці обставини пам`ятає, тобто керувався припущенням, а тому з цієї причини клопотання не підлягало задоволенню.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Глущенка Віталія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик