Провадження №2-з/760/121/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Мелешко О.С.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя.

Так, у своєму позові позивач просить суд:

позбавити його права власності на ј частки квартири АДРЕСА_1 вартістю 261 500 грн. та визнати право власності на ј частки цієї квартири за відповідачкою, інша ј частка квартири вартістю 261 500 грн. залишається у власності відповідачки;

позбавити відповідачку права власності на садовий будинок, заг. пл. 26,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та визнати за позивачем право особистої приватної власності на цей будинок;

визнати за позивачем право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, з яких складається об`єкт незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2: добудова площею 45,4 кв. м., альтанку, навіс, барбекю, вбиральню;

стягнути з позивача на користь відповідача компенсацію за різницю у частках спільного майна в сумі 1929 грн.

22.02.2019 на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя.

Так, сторона позивача просить вжити заходи забезпечення позову шляхом: накладення арешту на нерухоме майно: садовий будинок зі складовими частинами загальною площею 72,2 кв.м. (р.н. об`єкта нерухомого майна218), який належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із забороною вчинення будь-яких дій по відчуженню вказаного нерухомого майна, земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_3 із забороною вчинення будь-яких дій по відчуженню вказаного нерухомого майна; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_3 із забороною вчинення будь-яких дій по відчуженню вказаного нерухомого майна до ухвалення судового рішення по справі №760/22597/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Заява обґрунтована тим, що при зверненні до суду, з позовною заявою та протягом розгляду даної цивільної справи, одним із об`єктів, який підлягає поділу, як спільне майно подружжя, є об`єкт незавершеного будівництва - садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований на відповідача (р.н. об`єкта нерухомого майна №13055049) та будівельні матеріали, конструктивні елементи з яких складається будинковолодіння - добудова до вищевказаного будинку. Вказаний будинок був придбаний під час перебування у шлюбі відповідно до договору купівлі-продажу №1254 від 04.04.2005. Під час шлюбу, позивачем було здійсненні поліпшення вищевказаного будинку, шляхом здійснення добудови та проведення ремонтних робіт. Таким чином, відповідно до технічного паспорту на садовий будинок №34 , складений ТОВ « Оксі- К Консталтинг» на замовлення ОСОБА_3 станом на 27.08.2015, площа будинку становила 72,2 кв.м.

Зазначено, що на час звернення з позовом до суду та протягом судового розгляду справи, декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації були відсутні, у зв`язку з тим, що не оформлювались при здійсненні будівельних робіт, тому право власності на будинок площею 72,2 кв.м. - не було зареєстровано.

Представник позивача посилався на те, що в ході судового засідання 10.12.2018 по даній справі стало відомо, що об`єкт спільної сумісної власності, а саме: садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 та її батьку ОСОБА_4 в рівних частках, тобто об`єкт вже має правовий статус не спільної сумісної власності, а спільної часткової. Таким чином, вважає, що відповідач фактично незаконно позбавив позивача права власності на вищевказаний будинок та права на поділ вказаного об`єкту спільного сумісного майна.

Вказав, що виходячи з інформації державного реєстру прав на нерухоме майно, 04.12.2018 державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», Євком Володимиром Володимировичем внесено запис до реєстру, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 44418886 від 05.12.2018 та підставою виникнення права власності є декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер КС41 від 29.10.2018, видана Державно архітектурно-будівельною інспекцією України у Київській області. Вищевказана декларація була видана, зокрема, на підставі наявності довідки від 02.10.2018, ТОВ «Оксі-К Консалтинг» виготовлена ОСОБА_4 та видана ОСОБА_3 , де вказано, що будинок площею 26,8 кв. м., розташований на земельній ділянці (к.н. НОМЕР_1 ) - знесено. Тобто, реєстрації права власності за ОСОБА_3 була вчинена завдяки наявності у неї декларації про готовність об`єкта для експлуатації вказаної вище.

Зазначено, що врегулювання спору між сторонами у позасудовому порядку не здійснено, оскільки, нотаріуси не могли вчиняти жодних дій, щодо відчуження об`єкту нерухомого майна, а саме: садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ( р .н. об`єкта нерухомого майна 218) та земельної ділянки на якій він знаходиться (кадастровий номер НОМЕР_3 ), оскільки: в Державному реєстрі прав на нерухоме майно містяться два записи на один і той самий об`єкт нерухомого майна (вищевказаний садовий будинок), але з різними реєстраційними номерами, а саме: №10355049 та №218. Крім того, довідка від 02.10.2018 ТОВ «Оксі-К Консалтинг» виготовлена ОСОБА_4 та видана ОСОБА_3 де вказано, що будинок площею 26,8 кв. м., розташований на земельній ділянці (к.н. НОМЕР_1 ) - знесено, на підставі якої була виготовлена декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер КС41 від 29.10.2018 видана Державною архітектурно-будівельною інспекцією України у Київській області - не відповідала дійсності та, зокрема, договору купівлі-продажу від 04.04.2005 за №1254.

Представник позивача вважає, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, при цьому може бути визнане право на частину об`єкта незавершеного будівництва кожною із сторін. Відповідно вищенаведених обставин та норм чинного законодавства вважає, що відповідач умисно позбавив позивача права власності на вищезгаданий будинок та права на поділ вказано об`єкту спільного сумісного майна.

Також посилався на те, що за вищенаведеними обставинами, а саме: заволодіння майном шляхом обману та підроблення документів колишньою дружиною позивача та її батьком ОСОБА_4 , Києво-Святошинською місцевою прокуратурою Київської області розпочато досудове розслідування кримінальних проваджень №0000231 та №0000232.

На даний час, у позивача є всі підстави вважати, що за час розгляду вказаної справи, нерухоме майно, що є об`єктом поділу може бути відчужене далі третім особам, що не тільки ускладнить виконання рішення суду, а й створить таку ситуацію, що позивач взагалі залишиться без майна.

Зважаючи на викладене, з метою недопущення відчуження нерухомого майна, з метою захисту прав та законних інтересів позивача та з метою уникнення і унеможливлення виконання рішення суду у подальшому, вважає, що є необхідність у накладенні арешту на майно та заборони вчинення будь-яких дій щодо його відчуження.

В обґрунтування необхідності накладення арешту на земельні ділянки, представник позивача, посилався на наступне.

Зазначив, що у разі неможливості поділку будинку на окремі домоволодіння, його співвласники відповідно до ст. 89 ЗК України всі разом звертаються із клопотанням про передачу земельної ділянки у спільну власність для обслуговування будинку в межах норм безоплатної приватизації.

Вказав, що не дивлячись на те, що вищезгаданий садовий будинок, який знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 , було придбано на ім`я ОСОБА_3 , але у період шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності та передача земельної ділянки у власність мала б відбуватись лише у разі подання спільного клопотання про таку передачу. Отже, під час отримання, відповідачем рішення про передачу земельної ділянки у власність було грубо порушено права позивача, адже відповідно до ст. 89 ЗК України така заява могла бути подана лише всіма співвласниками, чого зроблено не було.

Представник позивача посилався на те, що в той же час, відповідач, знаючи, що існує дане судове провадження у цивільній справі, без відома позивача, незаконно подала документи на передачу земельної ділянки у власність як єдиного користувача земельною ділянкою.

Зазначив, що оскільки, на теперішній час, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незаконно переоформили на себе право власності на вищезгаданий садовий будинок (в рівних частках) та позасудовий спосіб врегулювання спору є неможливим через підробку документів на будинок останніми, існує вірогідність, що відповідач продовжить вчиняти незаконні дії для унеможливлення розподілу майна та відчужить дану земельну ділянку на третю особу.

Крім того, вказав, що відповідно до витягу №163082180 від 10.04.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 30.07.2013 за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 . Виходячи, з того, що право власності на дану земельну ділянку зареєстроване у 2013 році тобто, під час шлюбу позивача з відповідачем, то і виникла необхідність в накладенні арешту на наведену земельну ділянку з аналогічних підстав, задля її збереження та захисту прав і законних інтересів позивача.

На підставі вищенаведеного, просить задовольнити заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав та ризиків, визначених ст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову частково обґрунтована, оскільки повідомлені заявником обставини дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову і якщо такий буде задоволено, то виконання рішення суду може бути утрудненим або неможливим.

Вивчивши письмові докази, суд, виходячи з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок зі складовими частинами загальною площею 72,2 кв.м. (р.н. об`єкта нерухомого майна 218), який належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , із забороною вчинення будь-яких дій по відчуженню вказаного нерухомого майна, до вирішення справи по суті, оскільки вказаний захід забезпечення позову є достатнім, розумним, співмірним та адекватним, і не порушить збалансованості інтересів сторін, створить належні умови для виконання в подальшому рішення суду.

Таке рішення не позбавляє права відповідача надавати до суду докази про вартість належного йому арештованого майна та заявляти про скасування вжитих заходів забезпечення позову щодо майна, вартість якого перевищує розмір заявленого позову.

Разом з тим, що стосується інших заявлених заявником вимог про забезпечення позову, слід зазначити, що суд вважає їх необґрунтованими, а також звертає увагу заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову не призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про поділ майна подружжя

А тому, суд констатує, що відсутність необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходу цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне задовольнити заяву частково.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналізуючи матеріали цивільної справи, суд вважає, що правові підстави для застосування зустрічного забезпечення на даний час відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Накласти арешт на садовий будинок зі складовими частинами загальною площею 72,2 кв.м. (р.н. об`єкта нерухомого майна 218), який належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , із забороною вчинення будь-яких дій по відчуженню вказаного нерухомого майна, до вирішення справи по суті.

В іншій частині - відмовити.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Дані відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Дані третьої особи: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя: