Справа № 462/5647/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/272/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2018 року в складі судді Ліуша А.І. у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про роз`яснення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановила:

В листопаді 2017 року представник заявника ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду із заявою, у якій просив роз`яснити рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року позов задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки від 15 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коцюбинським А.В., квартиру АДРЕСА_1 яка складається з двох житлових кімнат, кухні, загальною площею 42,30 кв.м., з метою задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» на загальну суму 81973,77 долари США за кредитним договором № KF48517 від 15 квітня 2008 року.

Разом з цим, в рішенні суду не зазначено способу реалізації предмету іпотеки, що суперечить позовним вимогам ПАТ «ВіЕс Банк», а також іпотечне майно належить малолітнім спадкоємцям, які не зареєстровані та не проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки, орган опіки та піклування не надав своєї згоди на продаж іпотечного майна.

Просив роз`яснити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року щодо способу реалізації предмета іпотеки, можливості реалізації предмета іпотеки без дозволу органу опіки та піклування (а.с. 67).

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2018 року у задоволенні заяви Пубілчного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про роз`яснення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено за безпідставністю.

Ухвалу суду оскаржив правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк» - АТ «ТАСКОМБАНК» вважає, ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Покликається на судові рішення, якими задоволено вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки від 15 квітня 2008 року, а також визначено початкову ціну реалізації квартири, зазначає, що підставами звернення із заявою стало те, що незрозумілим для позивача був спосіб виконання даного рішення.

Стверджує, що в заочному рішенні не зазначено способу реалізації предмету іпотеки, що суперечить позовним вимогам та ст. 39 ЗУ «Про іпотеку».

Крім цього, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування відмовила Банку в продажі іпотечного майна, а приватний нотаріус надала відповідь про неможливість посвідчення договору купівлі-продажу без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою заяву про роз`яснення заочного рішення задовольнити у повному обсязі.

Учасники справи представник апелянта АТ «ТАСКОМБАНК», відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток, в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства та держави.

Відмовляючи у задоволенні заяви про роз`яснення рішення районний суд виходив з того, що рішення Залізничного районного суду м. Львова про звернення стягнення на предмет іпотеки від 29 травня 2017 року є чітким, зрозумілим та роз`яснення не потребує, а встановлення можливості реалізації предмета іпотеки без дозволу органу опіки та піклування безпосередньо стосується суті рішення, внесення змін у таке рішення та торкається питань, які не були предметом судового розгляду, що є неприпустимим.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Згідно із ч.1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання.

Роз`яснення судового рішення є одним із способів усунення його недоліків, які стосуються недотримання його ясності та визначеності.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» зазначено, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Суть роз`яснення рішення суду полягає у тому, щоб усунути можливі неясності, які можуть мати місце в рішенні суду, але є дві умови, за яких роз`яснюється рішення: перша умова - це та, що не можна змінювати його зміст, а друга - це якщо воно є незрозумілими для тих, кого зобов`язано його виконувати і орган, який буде його виконувати.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз`яснення полягає в тому, що суд не в праві давати відповідь на нові та не вирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення ухваленого рішення, які не чітко та не ясно сформульовані.

Таким чином, роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі, однак шляхом постановлення ухвали про роз`яснення суд не вправі змінювати суть самого рішення.

Рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки від 15 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коцюбинським А.В., квартиру АДРЕСА_1 яка складається з двох житлових кімнат, кухні, загальною площею 42,30 кв.м., з метою задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» на загальну суму 81973,77 долари США за кредитним договором № KF48517 від 15 квітня 2008 року.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 45-47).

Заочне рішення не переглядалось судом, який його ухвалив та не було предметом апеляційного розгляду, відтак набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

В подальшому, додатковим рішенням від 22.06.2017 року Залізничний районний суд м. Львова встановив початкову ціну реалізації квартири (а.с. 55-57).

Доводи апеляційної скарги про те, що виклад резолютивної частини рішення суду викликає труднощі в її розумінні, не заслуговує на увагу, оскільки, як видно з резолютивної частини заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року, таке є чітким, зрозумілим і жодного неоднозначного тлумачення не допускає.

При цьому, вказівка в резолютивній частині рішення на спосіб виконання, як цього хоче заявник АТ «ТАСКОМБАНК», призведе до зміни рішення по суті, що є неприпустимим у контексті роз`яснення рішення суду.

Таким чином, порушене представником ПАТ «ВіЕС Банк» питання, не відповідає правовій природі та призначенню статті 271 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 21 травня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк