Справа № 128/2621/17
Провадження № 22-ц/801/816/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 рокуСправа № 128/2621/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Копаничук С.Г.,

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

При секретарі Богацькій О.М.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Представник позивача: ОСОБА_2 ,

Відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Вінницяобленерго»,

Вінницько-Хутірська сільська рада Вінницького району Вінницької області

третя особа: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кадочнікова Андрія Олеговича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго», Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, про усунення перешкод в користуванні майном,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «Вінницяобленерго», Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про усунення перешкод в користуванні майном, у якому просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Зазначила, що згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 30.03.2009 року вона є власником земельної ділянки площею 0,0869 га. по АДРЕСА_1 також власником частини суміжної земельної ділянки, площею 0,0412 га, яку успадкувала після смерті сина ОСОБА_3 у 2006 році.

Стверджує, що частина її земельної ділянки знаходиться в межах охоронної зони повітряної лінії ПЛ-10 кВ, що встановлена з 2001 року без погодження з нею. Опора від ПЛ-10 кВ №60 встановлена напроти заїзду до її земельної ділянки, на землях Вінницько-Хутірської сільської ради та перешкоджає реалізації нею права вільного володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.

Листом від 30.04.2015 року №32-01/01-884 Управління з питань функціонування та реформування електроенергетичного сектору Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, було підтверджено наявність порушень процедури відведення землі, що надавалась державою з запасу земель на потреби електроенергетичної галузі та рекомендовано ПАТ «Вінницяобленерго» спільно з Вінницько-Хутірською сільською радою ініціювати зміну ділянки траси проходження ПЛ-10 кВ або змінити частину цієї ПЛ на кабельну вставку з метою відновлення порушеного права позивача на вільне користування та розпорядження земельною ділянкою.

Листом №46-2479 від 21.03.2017 року ПАТ «Вінницяобленерго» фактично відмовило у виконанні вищевказаних рекомендацій, посилаючись на необхідність фінансування таких дій за рахунок позивача.

ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ПАТ «Вінницяобленерго» та Вінницько- ОСОБА_4 сільську раду демонтувати опору №60 ПЛ-10 кВ та трансформаторну підстанцію з забезпеченням можливості вільного доступу до заїзду на її земельну ділянку з дотримання відстані охоронюваних зон передбачених Правилами охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ від 04.03.1997 року №209.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.02.2019 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у позові суд виходив з того, що позивач на час набуття права власності на земельну ділянку вже була обмежена в правах землекористувача, оскільки добровільно погодилася на отримання земельної ділянки із наявною облаштованою трансформаторною підстанцією та опорою, встановленою і прийнятою в експлуатацію з дотриманням усіх правил чинного законодавства. Також нею не доведено в чому саме полягає порушення її законних прав з боку відповідачів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кадочніков А.О. просить зазначене рішення скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним, не відповідає обставинам справи, постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням норм процесуального права.

Вказав, що висновок суду про те, що позивач під час набуття права власності на земельну ділянку вже була обмежена в правах землекористувача, оскільки добровільно погодилась на отримання земельної ділянки із облаштуванням трансформаторною підстанцією та опорою не відповідає дійсності та не підтверджено доказами; вважає безпідставним висновок суду щодо того, що трансформаторна підстанція та опора, встановлені та прийняті в експлуатацію з дотриманням усіх правил чинного законодавства. Також зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт того, що бездіяльність відповідачів створює перешкоди у вільному розпорядженні земельною ділянкою не тільки через порушення під час встановлення підстанції та опори, а й через те, що опору встановлено напроти заїзду на земельну ділянку, що унеможливлює заїзд транспортним засобом на земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Вінницяобленерго» проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи рішення суду першої інстанції постановленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Апеляційний суд, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 ЦК України.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.

Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч.1). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав (ч.3).

Згідно ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до пункту 5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 року № 209, уздовж повітряних ліній електропередачі 20 кВ встановлюється охоронна зона у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань. Пункт 8 вказаних Правил встановлює вичерпний перелік дій, що забороняється вчиняти в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв.

Суд першої інстанції встановив, що позивач на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 від 25 жовтня 2012 року є власником земельної ділянки площею 0,0412 га., за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_3 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, Зазначена земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_1 внаслідок поділу у 2006 році земельної ділянки площею 0,1236 га., що належала ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю №6624 від 25.11.2002 року. Відповідно до земельно кадастрової документації заїзд до земельної ділянки сина до її поділу фактично існував, а після успадкування ОСОБА_1 частини земельної ділянки, площею 0,0412 га., опора електропередач наявному заїзду на земельну ділянку не перешкоджає.

Відповідно до Розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №561 від 16.09.2002 року на баланс Замостянських електромереж передано повітряні лінії та трансформаторні підстанції, які були побудовані за рахунок коштів населення в с. Вінницькі Хутори.

14.05.2014р., 20.06.2014 р. та 26.09.2014 р. ОСОБА_1 зверталася з листами на ім`я директора СО «Замостянські ЕМ», в яких просила, в зв`язку з відсутністю проїзду на город, переставити опору, яка знаходиться по вул. Українській в с. Вінницькі Хутори. Листом від 21.03.2017 року №46-2479 ПАТ «Вінницяобленерго» повідомило позивача про те, що роботи з перенесення трансформаторної підстанції та опори можуть бути виконані власником цих об`єктів електроенергетики за рахунок замовника, відповідно до затвердженої проектно кошторисної документації.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час набуття права власності на земельну ділянку вже була обмежена в правах землекористувача, оскільки добровільно погодилася на отримання земельної ділянки із облаштованою трансформаторною підстанцією та опорою, встановленою і прийнятою в експлуатацію з дотриманням усіх правил чинного законодавства, а відтак позивачем не доведено в чому саме полягає порушення відповідачами її законних прав.

Суд вірно встановив обставини даної справи, перевірив їх доказами, які оцінив в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та вірно застосував норми процесуального та матеріального права, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного висновку суду про існування перешкод для ОСОБА_1 вже на час набуття нею права власності на земельну ділянку не заслуговують на увагу оскільки спростовуються матеріалами справи та фактами ,які визнавались сторонами в ході судового розгляду.

Так, з матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечувалось , що остання в порядку набула після смерті сина - ОСОБА_3 в 2006 році право на частину земельної ділянки, що йому належала, в порядку розділу спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину на неї в 2012 році. . До цього цілою земельною ділянкою ,площею 0,1236 га користувався син ОСОБА_3 , рішення щодо передачі земельної ділянки у власність якому було прийнято 17.10 1997 року , а державний акт про право власності на неї він отримав 25.11.2002 року .

З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується також , що будівництво, та встановлення електричних мереж, їх конструктивних елементів, зокрема, ТП та ПЛ по даній вулиці здійснювалось за кошти жителів села у 2001 році на землях загального користування поза межами земельної ділянки що перебувала у власності ОСОБА_3 16.09.2002 року вказані ТП та НОМЕР_4 -10 було передано на баланс СО «Замостянські ЕМ», які їх обслуговують. Трансформаторна підстанція та опора встановлені та прийняті в експлуатацію з дотриманням усіх вимог Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 року № 209і будь-яких зауважень щодо чинення елементами електричних мереж перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_3 не заявляв. Таким чином ,трансформаторна підстанція та опори ,їх розміщення ,прийняття в експлуатацію на час встановлення ,відповідало вимогам нормативних документів та технічних норм експлуатації.

При цьому заїзд на земельну ділянку сина знаходився в іншому місці ділянки.

В той же час , право власності на земельні ділянки ,як ОСОБА_3 ,так і в подальшому ОСОБА_1 , набули пізніше ніж була прийнята в експлуатацію та передана на баланс СО «Замостянські ЕМ» електромережа ,в складі яких ТП і опора №60 ПЛ-10.

Відповідно до ст.331 ЦК право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі .Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Враховуючи викладене та те, що сторонами визнається факт створення майна - електричної мережі жителями села ,яка лише передана на баланс СО ««Замостянські ЕМ» являється обгрунтованим повідомлення позивача останньою про необхідність вирішення питань про проектування та перенесення встановлених в 2001 році елементів мережі ,які згодом зі зміною життєвих обставин та набуттям права на частину ділянки, стали їй заважати , за рахунок власних коштів позивачки ,а не шляхом встановлення факту та усунення перешкод відповідачами.

Оскільки ОСОБА_1 набула земельну ділянку з врахуванням охоронної зони елетромережі передбаченими чинним законодавством, тобто з певними обмеженнями, передбаченими чинним законодавством, порушення її прав у даному випадку є недоведеними.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт бездіяльності відповідачів, що призвела до перешкод у вільному розпорядженні земельною ділянкою не тільки через порушення під час встановлення підстанції та опори, а й через те, що опору встановлено напроти заїзду на земельну ділянку, що унеможливлює заїзд транспортним засобом на земельну ділянку, спростовується повідомленням Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 189 від 03.04.2015 року, відповідно до якого фактично наявному заїзду до земельної ділянки не перешкоджає опора електропередач.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи той факт, що опора від ПЛ-10 кВ №60 та трансформаторна підстанція встановлені за межами земельної ділянки позивача та їх будівництво та введення в експлуатацію здійснювалось до того, як виникло право власності на земельну ділянку у ОСОБА_3 , спадкоємицею якого є позивач, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність факту чинення перешкод відповідачами та відмову у задоволенні позову .

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ,а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення ,а судове рішення- без змін.

Керуючись 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кадочнікова Андрія Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення .

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Оніщук В.В.