КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 369/9301/18

провадження № 22-ц/824/4635/2019

01 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кирилюк Г.М., вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишневський місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, ОСОБА_2, треті особи: Координаційний центр з надання правової допомоги, Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Київській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року в складі судді Пінкевич Н.С.,

встановив:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року вказаний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

На вказане судове рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги 65 850 грн - середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 250 000 моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Вишневський місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги 18 400 грн, що є майновою відповідальністю за заподіяну підприємству шкоду.

На порушення п.3 ч.4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги ОСОБА_1 не було додано документів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року вказана апеляційна скарга була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання документів, що підтверджують сплату судового збору в розмірі 4 431, 75 грн. по вимогам майнового характеру щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (47 450 грн. + 248 000 грн.)х1% х150%).

28 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду заяву на усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додав квитанцію про сплату судового збору в сумі 1058 грн. Зазначив, що сума судового збору підлягає сплаті лише у вказаному розмірі, оскільки вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є вимогами немайнового характеру, а по вимогам про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судовий збір не має сплачуватись.

З доводами ОСОБА_3 погодитись не можна, з огляду на таке.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року (справа № 910/4518/16).

Аналогічний висновок також зазначено в ухвалі Верховного Суду від 13 лютого 2019 року (справа № 759/1082/18).

За правилом частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

В даному випадку, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена у грошовому вимірі, а відтак, є майновою вимогою.

Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року (справа № 761/11472/15-ц) зробив висновок, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому виразі.

Отже, ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, але в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди йому було необхідно сплатити судовий збір у визначеному в ухвалі суду розмірі.

У визначений в ухвалі Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року строк ОСОБА_3 недоліки апеляційної скарги усунуто не було, судовий збір сплачено у меншому розмірі, ніж зазначено судом.

Згідно ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно із ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, враховуючи те, що без усунення вказаних недоліків апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження, виходячи з вимог ст. 185, 356, 357 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року слід визнати неподаною та повернути її заявнику.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 185, 356, 357 ЦПК України

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишневський місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, ОСОБА_2, треті особи: Координаційний центр з надання правової допомоги, Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Київській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди визнати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з для її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Г. М. Кирилюк