ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8152/18 Головуючий суддя І інстанції Бабенко Ю. П.
Провадження № 22-ц/818/1351/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 січня 2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Ісаєнко Артема Володимировича,

встановив :

Заявник ОСОБА_3 в порядку ст. 447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою, в якій просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Ісаєнко А.В. щодо винесення постанови від 10.10.2018 (виконавчий лист №2-10040 від 15.11.2004 року, виконавче провадження №5472149) про встановлення боржнику ОСОБА_3 обмеження у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі. Також заявник ОСОБА_3 просив суд скасувати вказану постанову державного виконавця.

Скаргу обґрунтовував тим, що міра впливу у вигляді тимчасового обмеження у праві виїду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів, яка передбачена п. 1 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», запроваджена законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», який набрав чинності 06.02.2018. Таким чином, заявник вважає, що вказана міра відповідальності не має зворотної сили у часі, оскільки обтяжує відповідальність. Отже, заборгованість зі сплати аліментів може нараховуватись з 06.02.2018. При цьому заявник посилався на те, що за період з 06.02.2018 по 10.10.2018 заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня, таким чином заявник не ухиляється від зобов'язань, які покладені на нього рішенням суду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити з підстав зазначених у скарзі.

Державний виконавець Ісаєнко А.В. проти скарги заперечував та вказав, що постанова від 10.10.2018 в рамках виконавчого провадження №5472149 винесена з додержанням вимог законодавства, надав суду копію виконавчого провадження №5472149 (а. с. 31-173).

Стягувач ОСОБА_5 проти скарги також заперечувала, надала суду заперечення (а. с. 174-210), у яких зазначала, що винесена державним виконавцем постанова є захистом її порушених прав та прав двох неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим скасуванню не підлягає. Заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів складає 45 549 грн. ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів не сплачує та ухиляється від сплати заборгованості по аліментах. Також стягувач ОСОБА_5 посилалась на існування іншого виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на їх другу дитину та зазначає, що вказані боржником платежі були внесені за іншим виконавчим провадженням.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 січня 2019 року відмовлено у задоволенні його скарги на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Ісаєнка Артема Володимировича

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити скаргу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, послався на аргументи, викладені у скарзі, поданій до суду першої інстанції. Вказав, що для застосування норми, що набула чинності 06.02.2018 щодо обмеження боржника зі сплати аліментів у прав виїзду за кордон, необхідна наявність заборгованості з 06.02.2018, оскільки закон не має зворотної дії у часі.

Стягувачем ОСОБА_5 суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить останню залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Послалась на те, що ОСОБА_3 було відомо про ухвалення рішень про стягнення з нього аліментів, оскільки він брав особисту участь у розгляді відповідних справ у суді. Зазначила, що боржник не виконує своїх зобов'язань щодо сплати аліментів внаслідок чого має заборгованість. Вказала, що він був обізнаний про відкриття стосовно нього виконавчих проваджень.

Державний виконавець Ісаєнко А.В. також скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу та просить залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказав, що боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження у відношенні нього зі стягнення аліментів. Зазначив, що боржником розмір заборгованості визнавався та не оспорювався. Послався на те, що не ґрунтується на вимогах закону посилання ОСОБА_3 на те, що факт наявності заборгованості має враховуватись тільки з 06.02.2018.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та державного виконавця Ісаєнка А.В., перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутої судом скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскаржувана ухвала вказаним вимогам відповідає.

Судом досліджено матеріали виконавчого провадження №5472149 та встановлено, що постановою старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ Воропай Л.І. від 31.07.2007 було відкрито виконавче провадження №5472149 з примусового виконання виконавчого листа №2-10040, який було видано 15.11.2004 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки Єлізавети, 24.11.2003 народження, у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно до повноліття дитини (а. с. 34).

З матеріалів виконавчого провадження №5472149 вбачається, що боржником ОСОБА_3 періодично здійснювалась сплата аліментів на користь ОСОБА_5, однак ці виплати мали нерегулярний та неповний характер. Ще 01.11.2007 ОСОБА_3 державним виконавцем було роз'яснено права і обов'язки в даному виконавчому провадженні (а. с. 39).

Державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Ісаєнком А.В. 10.10.2018 було здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів в рамках виконавчого провадження №5472149 (а. с. 155-157). Розмір заборгованості ОСОБА_3 за період з вересня 2004 року по жовтень 2018 року складає 45 549, 04 грн.

Державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Ісаєнком А.В. 10.10.2018 в рамках виконавчого провадження №5472149 було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України у зв'язку з тим, що у ОСОБА_3 наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 45 549, 04 грн., що перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців (а. с. 159).

З матеріалів виконавчого провадження №5472149 та пояснень боржника ОСОБА_3 вбачається, що йому було достовірно відомо як про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів, так і про існування виконавчого провадження №5472149. Заявник ОСОБА_3 був також обізнаний і про існування заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 45 549,04 грн. в рамках виконавчого провадження №5472149, оскільки ОСОБА_3 надав суду вказаний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 10.10.2018 разом із скаргою (а. с. 5-7).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що на час винесення державним виконавцем постанови від 10.10.2018 про тимчасове обмеження у праві виїду за межі України у ОСОБА_3 дійсно існувала заборгованість зі сплати ним аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, тому суд вважав, що державний виконавець мав підстави для застосування ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи скарги боржника щодо неправомірності дій державного виконавця при винесені постанови від 10.10.2018 року з посиланням на те, що станом на цей день не існувало заборгованості протягом 6 місяців з дня набрання ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» законної сили, суд не прийняв.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Згідно частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Правилами ч. 4 ст. 11 Закону (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної постанови) передбачено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев'ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Статтю 11 доповнено частиною четвертою згідно із Законом № 2234-VIII від 07.12.2017; в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018.

Передбачені ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для обмеження права виїзду за межі України не передбачають, що шестимісячна заборгованість повинна накопичуватися на протязі останніх шести місяців. Тому доводи скарги про ретроактивне застосування вказаної норми є безпідставним.

Суд апеляційної інстанції враховує той факт, що боржнику було відомо про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів на час внесення змін у Закон України «Про виконавче провадження», 06.02.2018, та після набрання законної сили цих змін, заборгованість, яка пов'язана з тривалим, з 2004 року після ухвалення рішення суду та з 2007 року після відкриття виконавчого провадження, невиконанням ОСОБА_3 рішення суду, не була ним погашена і суттєво не зменшилася. Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів також не був оскаржений боржником. При цьому у справі відсутні відомості про те, що боржнику для погашення заборгованості необхідно виїжджати поза межі України.

З огляду на це колегія суддів вважає, що застосовані державним виконавцем тимчасові обмеження свободи пересування відповідають закону, застосовані з метою, передбаченою законом для забезпечення виконання рішення суду у розумний строк і є пропорційним обмеженням права на вільне пересування, оскільки воно спрямовано для захисту права неповнолітньої дитини на отримання аліментів.

З огляду на те, що при постановленні ухвали районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Передбачених у ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25.02.2019.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.