Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 518/990/16-ц

провадження № 61-32448св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

треті особи: - орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що сторони з 20 жовтня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 22 червня 2016 року.

За час перебування у шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 , який на час звернення до суду з позовом проживає з батьком в селі Новоандріївка Ширяївського району Одеської області, так як відповідач без її згоди викрав у неї дитину та змінив його місце проживання.

ОСОБА_2 та вся його рідня вчиняють проти ОСОБА_1 заходи фізичного та психологічного тиску (погрожують їй та нацьковують на неї собаку), а дитину - налаштовують проти неї. Повернути їй сина або дати їй поспілкуватися з ним ОСОБА_2 відмовляється.

ОСОБА_1 має постійне місце роботи в комунальній установі «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» та стабільний дохід, чого не має відповідач. ОСОБА_2 не зможе належним чином забезпечити їхнього сина.

ОСОБА_1 просила зупинити виконання рішення Комісії з питань захисту прав дитини Ширяєвської районної державної адміністрації

від 20 квітня 2016 року № 26, що стосується можливості проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору; встановити місце проживання дитини ОСОБА_4 з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; відібрати малолітню дитину - ОСОБА_4 від ОСОБА_2 та передати дитину матері ОСОБА_1 ; в частині відібрання дитини допустити негайне виконання рішення суду; встановити наступний графік побачень батька ОСОБА_2 з дитиною (на вихідні дні: 1-3 субота-неділя з 9:00 години до 18:00 години та в зручний для батька день протягом робочого тижня); присудити кошти на утримання (аліменти)дитини ОСОБА_4 та стягувати їх із батька ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що дитина вже тривалий час проживає з ним, він нікого не викрадав, а забрав сина з дозволу матері. Дитина навчається в школі в 2-му класі, він приділяє, як належить батьку, увагу навчанню та вихованню сина. Вони з сином проживають в будинку, який на праві власності належить його батькам та які надали до Новоандріївської сільської ради заяви-згоди на їх з сином постійне проживання в їх родині, де створенні чудові умови для проживання дитини - власна кімната, ліжко, стіл для навчання, шафа.

Син сам виявив бажання залишитися проживати з ним, оскільки мати проживає з іншим чоловіком, з яким він проживати не хоче.

ОСОБА_2 просив визначити місце проживання дитини -

ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком, ОСОБА_2

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 16 грудня

2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 разом із батьком ОСОБА_2

Суд вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться дитина, виходив із рівності прав та обов`язків батька й матері і інтересів неповнолітнього. При цьому суд врахував, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік дитини і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, місце роботи та фактичного проживанням, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини - прийшов до висновку, що в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 слід - відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 16 грудня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задоволено частково.

Встановлено місце проживання дитини ОСОБА_4 з матір?ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відібрано ОСОБА_4 у батька ОСОБА_2 та повернуто його матері ОСОБА_1

Рішення суду в частині відібрання дитини допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 11 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн та 610,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1059 року, якою визначено, що малолітня дитина не повинна бути розлученою зі своєю матір`ю, крім випадків, коли є виключні обставини. Судом апеляційної інстанції не встановлено жодної обставини, які б перешкоджали у визначенні місця проживання дитини разом з матір`ю. Апеляційний суд вказав, що висновок органу опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації суперечить встановленим фактам, вимогам чинного законодавства та інтересам дитини.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

04 липня 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року та залишити в силі рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що не зрозумілим є, чиї саме інтереси були враховані судом апеляційної інстанції.

Апеляційний суд не належним чином оцінив докази, наявні в матеріалах справи, безпідставно визнав висновок органу опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації таким, що суперечить встановленим фактам, вимогам чинного законодавства та інтересам дитини.

Не врахував думки дитини та її інтереси.

Доводи інших учасників справи:

01 листопада 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Додаткові пояснення заявника:

У жовтні 2018 року від ОСОБА_2 до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Ширяївського районного суду Одеської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу да додаткових поясненнях, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

20 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюбу, який розірвано рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 22 червня 2016 року.

За час перебування у шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 .

Фактично ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають разом з грудня 2015 року.

З січня 2016 року ОСОБА_4 проживає разом з батьком

ОСОБА_2 , де навчається в Новоандріївській загальноосвітній школі.

За довідкою Новоандріївської сільської ради № 95 від 08 лютого 2016 року, ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_2 у його батьків ОСОБА_6 , 1959 року народження та ОСОБА_7 , 1960 року народження , у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Батьки ОСОБА_2 надали до Новоандріївської сільради заяви-згоди на постійне проживання ОСОБА_4 в їхній родині.

За актом обстеження умов проживання, складеним 08 лютого 2016 року посадовими особами вказаної сільради, син ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_2 та його батьками у вказаному будинку, у якому є чудові умови для проживання дитини - є власна кімната, ліжко, стіл для навчання, шафа. Зазначено, що у домогосподарстві є земельна ділянка

0,98 га, корова, 3 свиней, птиця, кролі.

За довідкою Новоандріївської сільської ради № 98 від 08. лютого 2016 року, ОСОБА_2 матеріально забезпеченний має прибуток з земельних паїв батьків та обробітку присадибної ділянки розміром 0,98 га, на якій вирощуються овочі та реалізуються на ринках району.

За довідкою № 201 від 23 листопада 2016 року комунального закладу «Ширяївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2 . з 17 жовтня 2016 року працює у цьому закладі опалювачем з посадовим окладом 1 450,00 грн.

За довідками Ширяївської центральної районної лікарні від 09 серпня

2016 року, ОСОБА_2 не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра і за медичною допомогою не звертався.

Відповідно до характеристики Новоандріївської сільської ради № 18

від 08 лютого 2016 року, ОСОБА_2 проявив себе з позитивної сторони, переважаючий настрій - спокійний, врівноважений, зосереджений, уважний, рішучий та впевнений в собі, реакція на критику адекватна, на вдачу спокійний, зі старшими та молодшими по віку ввічливий, дивних та незвичних вчинків і нахилів не помічено, в громадських місцях та побуті веде себе добре.

ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, громадський порядок не порушує, скарг від жителів та сусідів не находило, на роботі зарекомендувала себе з найкращого боку, до праці ставиться серйозно - з відповідальністю.

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та вітчимом, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання, який був виданий виконавчим комітетом Барановської сільської ради № 464 від 11 травня 2016 року ОСОБА_1 проживає в будинку батьків. В будинку 4 житлових кімнати, будинок газифікований, житлова площа складає 85 кв.м, необхідними меблями та продуктами харчування сім`я забезпечена.

ОСОБА_1 у зв`язку з роботою в місті Одесі проживає в місті Одесі на зйомній квартирі.

Згідно з довідкою № 107 від 16 червня 2016 року комунальної установи «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», позивачка працює на посаді старшої медичної сестри та має заробітну плату у розмірі від 3 605,34 грн до 4 377,17 грн, та характеризується позитивно.

Згідно висновку органу опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини від 20 жовтня 2016 року № 18/01-40/1651, зміна звичного середовища є небажаною та призведе до стресової ситуації. У дитини домінує коло друзів, школа, ігрова діяльність. Будь-яка зміна місця проживання і оточуючих людей, новий стрес, буде згубним для психічного здоров`я дитини. Тому з метою захисту прав дитини на сімейне оточення, шляхом відкритого голосування, члени комісії одноголосно вирішили малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишити проживати разом з батьком, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції не враховано принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1059 року, якою визначено, що малолітня дитина не повинна бути розлученою зі своєю матір`ю, крім випадків, коли є виключні обставини. Апеляційний суд вказав, що висновок органу опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації суперечить встановленим фактам, вимогам чинного законодавства та інтересам дитини.

Проте колегія суддів Верховного Суду не може погодитися з даним висновком суду апеляційної інстанції, оскільки такий зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ,

від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову 17 жовтня 2018 року, якою відступлено від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня

2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Визначаючи місце проживання малолітньої дитини з матір`ю, суд апеляційної інстанції виходив з принципу 6 Декларації прав дитини, а мав виходити як з найкращих інтересів дитини.

За таких обставин апеляційний суд не встановив усіх фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, не надав оцінку всім зібраним у справі доказам, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило