Справа № 466/2386/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді - Донченко Ю.В.

секретаря с/з - Романчук М.С.

справа №466/2386/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

22.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в розмірі 1000 дол. США, 100 дол. США винагороди, 55,23 дол. США- проценти за користування коштами, 9 дол. США - три відсотки річних за користування позикою, а також судовий збір у розмірі 768, 40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Позов мотивовано тим, що 30.10.2018 року позивач позичив відповідачу грошові кошти у сумі 1000 доларів США та останній згідно розписки від 30.11.2018 року зобов"язувався повернути до 01.12.2018 року, однак до сьогоднішнього часу борг не повертає. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов"язання, проценти за користування коштами не сплачував, добровільно кошти не повертає, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Ухвалою від 08.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав і погоджується борг повернути., а також винагороду, проценти, 3% річних від простроченої суми, а також понесені позивачем витрати.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. ст. 526,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 30.10.2018 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого останньому було надано позику в розмірі 1000,00 дол. США. Відповідач згідно розписки від 30.11.2018 року зобов"язався повернути таку суму коштів і 10% винагороди ( 100 дол. США) до 01.12.2018 року.

Судом оглянуто оригінал розписки від 30.11.2018р., написана від імені ОСОБА_2 відповідно. Оглянутий оригінал розписки відповідає наявним у матеріалах справи копії. Як слідує з оригіналу розписки, позивач позичив відповідачу 1000,00 дол. США до 01.12.2018р.

Позивач ствердив, що станом на 01.12.2018р. і на день ухвалення судом рішення відповідач обов"язок щодо повернення грошових коштів не виконав, жодних коштів на погашення боргу позивачеві не сплатив. В судовому засіданні відповідач підтвердив вказане позивачем.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як уже вказував суд, підтвердженням укладення договору позики та його умов може бути розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наявність у позивача боргової розписки свідчить про те, що позивачу належить право вимоги за нею і зобов"язання відповідача залишається невиконаним.

Таким чином, 1000,00 дол. США боргу за розпискою від 30.11.2018 року підлягають стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку.

Згідно ч.1 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений в Постанові від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України гривня.

Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до офіційного курсу валют НБУ на день ухвалення рішення судом вартість 1 долар США складає 26,4061 грн.

Загальна сума заборгованості за договором позики становить 1 000,00 дол. США, що відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення судом становить 26 406, 1 грн.

Ця сума боргу 1000,00 дол. США підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку і визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України, на яких позивач ґрунтує свої позовні вимоги, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо стягнення 3% річних від простроченої суми, то на думку суду, за змістом ст. 625 ч. 2 ЦК України, нарахування 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов"язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, відкриття виконавчого провадження, його виконання чи його зупинення.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов"язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, задовольняючи позов, суд виходить із того, що боржник не може бути звільнений від передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, тому сума - 3% річних від простроченої суми в розмірі 9 дол. США ( 237,65 грн.) також підлягає до стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума нарахованих за період з 01.12.2018 року по 22.03.2019 року процентів у розмірі 55, 23 дол. США ( 1 458, 40 грн.)

Що стосується стягнення з відповідача суми винагороди, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими до актів цивільного законодавства.

Відповідач надаючи розписку, зобов"язався повернути 10 % винагороди - 01.12.2018 року, що становить 100 дол. США. Умови договору позики ( розписки) не суперечать вимогам Цивільного кодексу України, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 100 дол. США ( 2 640, 61 грн.).

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Крім того, в силу дії ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

А також, щодо вимоги позивача про витрати на правову допомогу, то частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв"язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п"яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов"язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Позивачем до позовної заяви надано договір про надання правової допомоги від 19.03.2019 року № 54, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Цебак І.С., акт наданої правової допомоги від 22.03.2019 року, рахунок на оплату наданої правової допомоги № 01 від 19.03.2019 року на суму 5000 грн., підтвердження проплати на суму 5 000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу згідно розписки від 30.11.2018 року в розмірі 1000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 29.05.2019р. ( 2640,61 грн. за 100 доларів США) складає 26406, 1 грн., винагороду в сумі 100 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 29.05.2019р. ( 2640,61 грн. за 100 доларів США) складає 2640, 61 грн., проценти за користування коштами в сумі 55, 23 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 29.05.2019р. ( 2640,61 грн. за 100 доларів США) складає 1 458, 40 грн., 3% річних за користування чужими коштами в сумі 9 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 29.05.2019р. ( 2640,61 грн. за 100 доларів США) складає 237, 65 грн., всього 1 164,23 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 29.05.2019р. ( 2640,61 грн. за 100 доларів США) складає 30 742,77 грн., а також судовий збір у розмірі 768, 40 грн., витрати на правову допомогу - 5000 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ю. В. Донченко