У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 641/2806/17

Провадження № 22-ц/818/793/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

у порядку вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року в складі Боговського Д.Є. по справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановив:

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в три місяці з дати набрання рішенням законної сили.

22 грудня 2018 року до Комінтернівського районного суду м. Харкова на вказане судове рішення першої інстанції представник Харківської міської ради подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2019 року визнано наведені Харківською міською радою причини пропуску строку для поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 неповажними.

Апеляційну скаргу Харківської міської ради на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишено без руху.

Надано скаржнику строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліку апеляційної скарги - подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на інші обґрунтовані підстави для поновлення строку, роз'яснивши, що у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року визнано наведені Харківською міською радою причини пропуску строку для поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року неповажними.

Апеляційну скаргу Харківської міської ради на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини повторно залишено без руху.

Надано скаржнику строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліку апеляційної скарги - подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на інші обґрунтовані підстави для поновлення строку та відповідними доказами на їх підтвердження; роз'яснивши, що у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Так, вказаною вище ухвалою суду було встановлено, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2019 року визнано наведені Харківською міською радою причини пропуску строку для поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 неповажними.

Апеляційну скаргу Харківської міської ради на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишено без руху.

Надано скаржнику строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліку апеляційної скарги - подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на інші обґрунтовані підстави для поновлення строку, роз'яснивши, що у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

29 січня 2019 року на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху представником Харківської міської ради подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року.

В обґрунтування заяви апелянт посилався на те, що Департамент житлового господарства Харківської міської ради не може взяти на себе повноваження органу місцевого самоврядування у цілому, не може приймати від імені територіальної громади міста Харкова рішення. Харківська міська рада є представницьким органом територіальної громади, що здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України і законами України, а також приймає від її імені рішення.

Вважає, що належним відповідачем у даній справі є Харківська міська рада, однак до участі у справі залучена не була, а судове рішення впливає на майнові права територіальної громади м. Харкова. Харківська міська рада дізналася про судове рішення, ознайомившись з матеріалами справи 20 грудня 2018 року.

Як свідчать матеріали справи, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року отримано Юридичним департаментом Харківської міської ради 30 листопада 2017 року, що підтверджується супровідним листом з вхідним штампом про отримання та датою отримання рішення. (а.с. 98).

Таким чином, копія рішення суду надійшла до Харківської міської ради 30 листопада 2017 року.

Однак, з апеляційною скаргою Харківська міська рада звернулась лише 22 грудня 2018 року, тобто після закінчення встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Копія ухвали від 04 лютого 2019 року отримана Харківською міською радою 14 лютого 2019 року, що підтверджується підписом про отримання копії ухвали в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. (а.с. 160).

20 лютого 2019 року Харківською міською радою подана до суду заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обгрунтування якої апелянт зазначив, що згідно з інформацією Департаменту житлового господарства Харківської міської ради копія рішення на адресу Департаменту не надходила, відповідач не отримував копії заочного рішення і Юридичним департаментом Харківської міської ради також не було отримано копії заочного рішення від 28 листопада 2017 року, вказує на те, що представником Департаменту житлового господарства Харківської міської ради 03 грудня 2018 рокуотримано копію рішення на руки безоплатно, а за повторну видачу копії судового рішення необхідно було б сплатити судовий збір.

Разом із цим, апелянт не заперечує та зазначає, що дійсно в матеріалах справи наявна відмітка Юридичного департаменту Харківської міської ради про отримання копії оскаржуваного рішеня на супровідному листі Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року.

Таким чином, доводи заяви спростовуються матеріалами справи, згідно яких, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року отримано Юридичним департаментом Харківської міської ради 30 листопада 2017 року, що підтверджується супровідним листом з вхідним штампом про отримання та датою отримання рішення. (а.с. 98).

Крім того, в обгрунтування апелянт посилався та підкреслював, що відповідачем є Департамент житлового господарства Харківської міської ради, апеляційна скарга подана Харківською міською радою, яка є належним відповідачем у справі, при цьому, до участі у справі залучена не була, копію рішення не отримувала, однак судом було встановлено, що 30 листопада 2017 року Харківською міською радою було отримано копію оскаржуваного судового рішення.

Харківська міська рада - є представницьким органом територіальної громади Харкова, через який вона здійснює місцеве самоврядування, що здійснює від імені громади та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами України, а також приймає від її імені рішення.

Рада утворює виконавчі органи, зокрема, виконавчий комітет, департаменти, управління, відділи й інші виконавчі органи міської ради.

Департаменти, управління, відділи та інші виконавчі органи Харківської міської ради - є виконавчими органами міської ради, створювані нею у межах затвердженої структури, які підзвітні та підконтрольні міській раді.

Рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 р. № 6/15 «Про затвердження структури виконавчих органів Харківської міської ради» Департамент житлового господарства належить до структури Харківської міської ради, тобто, Харківська міська рада є юридичною особою, Департамент житлового господарства є структурним підрозділом ради.

Згідно вимог частин другої-четвертої статті 10 ЦПК України в чинній редакції суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення' згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції процедура апеляційного оскарження рішення була врегульована, зокрема, положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України.

Відповідно до пункту 13 статті 1 «Перехідні положення» ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України в указаній редакції апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною 3 ст. 297 ЦПК України було встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, судя -доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1 -рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції у даній справі закон не передбачав обов'язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а пов'язував можливість відкриття апеляційного провадження з оцінкою судом поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження (частина третя статті 297 ЦПК України у відповідній редакції).

Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 369/8537/15-ц, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 635/8219/15-ц.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст. 354 ЦПК в редакції, чинній на день подання апеляційної скарги, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, залишаючи двічі апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд надавав можливість апелянту надати суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на інші обґрунтовані підстави для поновлення строку та відповідними доказами на їх підтвердження; тим самим пов'язував можливість відкриття апеляційного провадження з оцінкою судом поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Крім того, судом було встановлено, що копія судового рішення від 28 листопада 2017 року отримана апелянтом - Харківською міською радою 30 листопада 2017 року, однак, апеляційна скарга подана до суду 22 грудня 2018 року.

Оцінивши викладені в заявах, які були подані до суду, причини пропуску строку на апеляційне оскарження, суд дійшов висновку, що обгрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження скаржником не наведено, зазначені доводи скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані судом як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, у зв'язку із чим, заява Харківської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 294, 297 (в редакції до 15 грудня 2017 року), ст. 357, ст. 358 ЦПК України, суд-

ухвалив :

У задоволенні заяви Харківської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року - відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її підписання суддями безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова