Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі - Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 93057,84 дол. США, що за курсом 22,03 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.07.2015 року складає 205 0064,30грн.

В подальшому, в ході розгляду справи, позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій позивачем ставляться вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з яких банк просить стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 75277,58 дол. США, що за курсом 27,01 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.02.2019 року складає 2 031 896,94 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.06.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір MKMOG100000198 та 13.08.2007 року, до даного кредитного договору, укладено додаткову угоду №1, згідно яких банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 24 000 дол. США терміном до 11.06.2037 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором MKMOG100000198 між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було укладено договір поруки, які зобов`язались перед позивачем солідарно з ОСОБА_1 відповідати за виконання свого обов`язку, згідно умов кредитного договору.

Проте, ОСОБА_1 у порушення умов Договору, взяті на себе зобов`язання, щодо повернення суми кредиту належним чином не виконує. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 75277,58 дол. США, що за курсом 27,01 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.02.2019 року складає 2 031 896,94 грн., яка складається з : 625,92 дол. США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 29741,26 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4811,44 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 40048,98 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором за період з 05.02.2017 року по 25.02.2019 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заявлені до нього позовні вимоги не визнає.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином повідомлена, в тому числі через оголошення розміщене на сайті Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 12.06.2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір MKMOG100000198, згідно якого кредитор видав позичальнику кредит у сумі 24000,00 доларів США на термін до 11.06.2037 р. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором MKMOG100000198 між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було укладено договір поруки, які зобов`язались перед позивачем солідарно з ОСОБА_1 відповідати за виконання свого обов`язку, згідно умов кредитного договору.

Встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2011 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором MKMOG100000198 від 12.06.2007р. в розмірі 243 282,41 грн. та судові витрати у розмірі 1958,50 грн.

Згідно рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області, вищевказане рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області змінено, в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором відмовлено, в решті рішення суду залишено без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 82 КПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Станом на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором MKMOG100000198 від 12.06.2007р. не погашена, рішення суду не виконано.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором MKMOG100000198 від 12.06.2007року (розрахунок суми заборгованості без урахування суми, присудженої, згідно рішення суду від 28.03.2011 року) станом на 25.02.2019 року заборгованість за кредитом становить 75 227,58 дол. США, а саме: 625,92 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 29 741,26 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4 811,44 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 40 048,96 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором за період з 05.02.2017 по 25.02.2019рр.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Таким чином, законодавство України передбачає обов`язок боржника добровільно і своєчасно виконати рішення суду.

В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як слідує з матеріалів справи, за умовами укладеного між сторонами договору, який було змінено кредитором внаслідок пред`явлення вимоги про дострокове повернення боргу, відповідач з моменту пред`явлення до нього вимоги у 2011 році мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого строку кредитування.

Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену у договорі пеню, яка є видом неустойки, припиняється після спливу визначеного строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду України, висловленій у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (14-10цс18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що АТ КБ «Приватбанкк» було пред`явлено до позичальника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, які були задоволені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2011 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № MKMOG100000198 від 12.06.2007 року, то право кредитодавця, після пред`явлення вимоги та задоволення її судом, нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пені, яка є видом неустойки, припинилося.

Крім цього, рішення суду від 28.03.2011 року чітко було встановлено розмір заборгованості відповідачів по тілу кредиту, а тому є незрозумілим, як у даних позовних вимогах, з`явилася вимога по тілу кредиту у розмірі 625,92 дол. США., а тому таку вимогу суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Однак, оскільки позивач не заявляє позовних вимог про стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України після рішення, а суд керуючись принципом диспозитивності не має права самостійно змінювати підстави та предмет позову, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом та пені за період з 05.02.2017 по 25.02.2019, слід відмовити.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (ст. 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 2 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Оскільки у позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідачів судових витрат, суд не вбачає.

На підставі та керуючись ст. ст. 525, 526, 533, 599, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 89, 141, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 27 вересня 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк