Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"08" травня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло він є власником квартири АДРЕСА_1 . У квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який з моменту своєї реєстрації, тобто з 2014 року фактично не мешкає у квартирі. Таким чином, відповідач не несе жодних обов`язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймають участі у поточному ремонті квартири, усі витрати, пов`язані з утриманням житла, несе ОСОБА_1 . Факт перебування ОСОБА_2 зареєстрованим у зазначеній квартирі змушує позивача нести додаткові витрати з комунальних послуг. У зв`язку із чим просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.03.2002 року, виданого ВАТ «ММК ім. Ілліча», ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності на будинок 02.10.2002 року зареєстроване у Маріупольському БТІ за реєстраційним № 36904.

Згідно акту від 05.02.2019 року, складеного головою КСН «Річний», ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак, не проживає з 2014 року, його місцезнаходження не відоме. Акт складено у присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які письмово також підтвердили факт відсутності відповідача за місцем реєстрації з 2014 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2014 року, тобто понад п`ять років без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Річний».

За таких обставин справи, суд вважає, що ОСОБА_2 підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Іншими особами, які беруть участь у справі, на рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва