ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3488/19 Справа № 212/8424/18 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2018 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у м. Кривому Розі Дніпропетровського області та повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПРАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2012 році йому первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40% (20% - ХОЗЛ, 15% - вібраційна хвороба, 5% туговухість) з 26 березня 2012 року безстроково, який при наступному переогляді у 2017 році було збільшено до 55% (30% - ХОЗЛ, 15% - вібраційна хвороба, 10% туговухість) з 23 травня 2017 року, безстроково та визнано людиною з інвалідністю третьої групи також на безстроковий термін.

Вважаючи причиною отримання професійних захворювань тривалу роботу у відповідача в шкідливих умовах праці, просив суд стягнути з ПРАТ «ЦГЗК» на його користь моральну шкоду у розмірі 170 000, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Вважає, що у позивача виникли професійні захворювання внаслідок його роботи не тільки на ПАТ «ЦГЗК», але й на іншому підприємстві, що підтверджується Актом розслідування професійного захворювання. Також зазначає, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості, є необґрунтованим та не відповідає сталій судовій практиці при розгляді аналогічних справ. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягаєють залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював машиністом екскаватору на Петрівському кар'єрі ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПРАТ «ЦГЗК» з 03.02.2003 року по 07.05.2012 року (а.с.13-15).

07.05.2012 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с.15).

Відповідно до п.9,10,14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 16.03.2012 року, діагноз ОСОБА_1 - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої - другої ст.., емфізема легень першої - другої ст.). ЛН першого-другого ст.; вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії комбінованих вібрацій, синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії, в сполученні з шийною та поперековою-крижовою радикулопатією, плечолопатковим пері артрозом, ПФ першого-другого ст.., деф.артрозом ліктьових суглобів, ПФ першого ст. і артрозом дрібних суглобів кистей; нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху), який був встановлений 23 лютого 2012 року Державною установою «Український науково - дослідний інститут промислової медицини» ( а.с. 16-19).

Пунктом 17 вищевказаного акту причина професійних захворювань - тривала робота, а саме на протязі 19 років в умовах запиленості робочої зони та впливу загальної вібрації, 13 років 10 місяців - шуму, 14 років3 місяці - важкості праці, параметри яких перевищували нормативні значення.

Пунктом 19 цього Акту особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано керівництво відповідача, в зв'язку з плинністю кадрів і відсутністю офіційного обліку прізвищ посадових осіб, які відповідали за створення умов праці на робочому місці позивача за період його роботи на підприємстві не встановлено.

Згідно висновку МСЕК від 03 квітня 2012 року (серія 10 ААА № 073530) позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності (20% - ХОЗЛ, 15% - вібраційна хвороба, 5% туговухість) з 26 березня 2012 року, безстроково (а.с. 20).

Згідно висновку МСЕК від 23 травня 2017 року (серія 12 ААА № 044884) позивачу ОСОБА_1 при повторному переогляді встановлено 55 % втрати професійної працездатності (30% - ХОЗЛ, 15% - вібраційна хвороба, 10% туговухість) з 23 травня 2017 року, безстроково ( а.с. 22).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування професійного захворювання 16.03.2012 року (а.с. 16-19) вбачається, що причиною професійних захворювань позивача є тривала робота, зокрема на підприємстві відповідача (9 років 2 місяці) в умовах запиленості робочої зони та впливу загальної вібрації, шуму, важкості праці, параметри яких перевищували нормативні значення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПРАТ «ЦГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Посилання представника відповідача, на те, що професійні захворювання у позивача виникли, внаслідок його роботи не тільки на ПРАТ «ЦГЗК», але й на іншому підприємстві, колегією суддів не приймаються, оскільки з акту розслідування професійного захворювання 16.03.2012 року (а.с. 16-19) вбачається, що причиною професійних захворювань позивача є тривала робота, також і на підприємстві відповідача (9 років 2 місяці) в умовах запиленості робочої зони та впливу загальної вібрації, шуму, важкості праці, параметри яких перевищували нормативні значення та особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано керівництво відповідача.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача, впродовж 9 років 2 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 55 % та визнання особою з інвалідністю третьої групи безстроково, що свідчить про незворотність втрати професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання представника відповідача ПРАТ «ЦГЗК» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: