ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 570/2204/17

провадження № 61-42743 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління Державної казначейської служби України в Рівненському районі Рівненської області,

третя особа - Рівненська місцева прокуратура,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Рівненської області від 02 серпня 2018 року в складі колегії суддів Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Боймиструк С. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної казначейської служби України в Рівненському районі Рівненської області (далі - ДКСУ) та просив стягнути з відповідача 260 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, 2 436 грн утраченого заробітку за час застосування запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту, а також 55 000 грн у рахунок наданої адвокатом правової допомоги в кримінальному провадженні.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2015 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 309 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року, вказаний вирок скасований, а кримінальне провадження закрите в зв`язку з відсутністю в діях позивача складу злочину, передбаченого частиною першою статті 309 КК України.

Уважав, що перебував під слідством і судом з 29 грудня 2014 року по 15 березня 2017 року, тобто 26 місяців.

Протягом цього періоду були порушені його нормальні життєві зв`язки, для організації свого життя він витратив додаткові зусилля, зазнав моральних страждань, перенесених ним у зв`язку з застосуванням заходів примусу.

Указані обставини спричинили позивачеві глибокі душевну та психологічну травми, викликали пов`язані з цим моральні страждання й переживання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 березня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 96 798 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 55 000 грн за надання правової допомоги адвокатом у кримінальному провадженні, а всього - 151 798 грн. У задоволенні позовної вимоги про стягнення втраченого заробітку відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що факт перебування позивача під слідством і судом з 29 грудня 2014 року по 15 березня 2017 року підтверджується належними доказами, а тому з урахуванням стану здоров`я позивача, вимушених змін у його житті, а також вимог розумності, виваженості та справедливості наявні правові підстави для стягнення гарантованого державою розміру відшкодування моральної шкоди, а також стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, надану адвокатом в кримінальному провадженні.

При цьому, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту працевлаштованості, позовна вимога про стягнення втраченого заробітку є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 02 серпня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області задоволено частково, рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 березня 2018 року в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди й витрат на правову допомогу скасовано прийнято нове рішення, яким позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 67 014 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, а в задоволенні позовної вимоги про стягнення 55 000 грн витрат на правову допомогу відмовлено. В частині позовної вимоги про стягнення втраченого заробітку рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що ухвала апеляційного суду про скасування вироку набирає законної сили з моменту її проголошення, а тому період перебування позивача під слідством і судом закінчився 11 липня 2016 року, а не 15 березня 2017 року, як помилково визначив суд першої інстанції, а тому наявні правові підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Окрім того, оскільки правова допомога була надана позивачеві в кримінальному провадженні, то й з позовом про стягнення відповідних витрат на правову допомогу він має звертатися в порядку, передбаченому КПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначене судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що апеляційний суд безпідставно зменшив розмір відшкодування моральної шкоди, а також не врахував, що відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» витрати на правову допомогу, понесені особою в кримінальному провадженні, відшкодовуються в порядку цивільного судочинства.

Просив рішення апеляційного суду скасувати та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 309 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 10 грудня 2015 року апеляційну скаргу адвоката Косіва С. П., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення, вказаний вирок - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2016 року ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року, вказаний вирок скасований, а кримінальне провадження закрите в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого частиною першою статті 309 КК України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування громадянинові моральної шкоди у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян і завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно зі статтею 4 цього закону відшкодування моральної шкоди здійснюється в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування під слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Ураховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення грошового відшкодування в рахунок завданої моральної шкоди та суми в рахунок наданої адвокатом правової допомоги в кримінальному провадженні.

Висновок апеляційного суду про відсутність правових підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, понесених у кримінальному провадженні, не ґрунтується на наявних у матеріалах справи належних доказах і зроблений внаслідок неправильного застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Оскільки апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, наявні передбачені частиною першою статті 413 ЦПК України суд правові підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі судового рішення суду першої інстанції.

За встановлених обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення апеляційного суду - скасуванню з залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 413 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Рівненської області від 02 серпня 2018 року скасувати та залишити в силі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 березня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат