Гусятинський районний суд Тернопільської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" травня 2019 р. Справа №596/1836/18

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.

при секретарі судового засідання Рудніцькій О.П.

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 05 лютого 2016 року в сумі 30 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05 лютого 2016 року між сторонами по справі було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач позичив у нього кошти в розмірі 30000 гривень. Вказав, що кошти він відповідачу позичив для ремонту даху свого будинку, які останній зобов`язувався повернути в квітні 2016 року з процентами. Проте, станом на день подання позову відповідач своїх зобов`язань не виконав. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити.

23 листопада 2018 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. Вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними, в задоволенні яких слід відмовити. Вважає твердження позивача про те, що останній позичив йому суму вищевказаних коштів для ремонту даху його будинку, такими, що не відповідають дійсності, оскільки його будинок не потребує ремонту. Також вважає твердження позивача про те, що він 05.02.2016 року отримав у нього 30000 гривень та зобов`язався їх повернути із процентами в квітні 2016 року, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені жодними доказами.

Позивач у судовому засіданні 27 березня 2019 року позов щодо стягнення з відповідача 30000 гривень боргу за договором позики підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві з уточненнями. Просив вказані позовні вимоги задовольнити. Вказав, що на підтвердження факту передання коштів відповідачем було власноруч написано розписку. Усі спроби усно вирішити дане питання у позасудовому порядку залишилися без виконання, по даний час відповідач коштів не повернув.

У судове засідання 06 травня 2019 позивач не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Попередньо в судовому засіданні 16 квітня 2019 року заявив про розгляд справи без його участі, позов щодо стягнення з відповідача 30000 гривень боргу за договором позики підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов. Також вказав, що зазначена розписка дійсно написана ним.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах,(у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Судом встановлено, що між сторонами спору укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач позичив у позивача кошти у розмірі 30 000 гривень, що підтверджується письмовою розпискою власноручно написаною відповідачем ОСОБА_1 від 05 лютого 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В силу вимог ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Однак, відповідач по даний час позивачу боргу не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки.

Таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суму боргу.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 05 лютого 2016 року у розмірі 30000 гривень.

Доводи відповідача про те, що він не позичав та не одержував від позивача грошових коштів в сумі 30000 гривень 05 лютого 2016 року, суд вважає безпідставними і такими, що спростовуються власноручно написаною розпискою ОСОБА_1 від 05.02.2016 року про те, що він позичив у ОСОБА_2 кошти у сумі 30000 грн.. Будь-яких доказів, про те, що він не отримував гроші згідно розписки відповідачем не подано. З позовом про визнання недійсним розписки не звертався.

Посилання відповідача на те, що розписка не відповідає вимогам закону, оскільки в ній не зазначено умови договору щодо дати повернення грошей і щодо зобов"язання їх повернути, суд не приймає до уваги.

Так, незазначення в розписці дати повернення коштів само по собі не може свідчити про неукладення договору позики та визнання його недійсним, оскільки якщо в договорі не зазначено строк повернення коштів, то виконання його регулюється ч.2 ст. 530, ч.1 ст.1049 ЦК України.

Щодо не зазначення в договорі умови про зобов"язання повернути гроші спростовується змістом розписки, з якої вбачається, що відповідач позичив у позивача гроші, що свідчить про укладення ним зобов"язання повернути ці гроші.

Крім того, посилання відповідача на незазначення в договорі позики вищевказаних умов свідчить про те, що відповідач фактично визнає факт укладення цього договору, а не визнає лише умови договору.

Крім того, пояснення щодо умов договору свідчить про те, що він не заперечує його укладення.

Положеннями ст.1051 ЦК України передбачено право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обов`язок довести зазначений факт покладений на позичальника.

Відповідачем будь-яких доказів на підтвердження факту неодержання ним від позикодавця суми позики не подано.

Безпідставними та необґрунтованими також є твердження відповідача про те, що розписку він написав для того, щоб позивач був впевнений, що він згідний на втілення бізнес ідеї, з огляду на наступне.

В силу вимог ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК).

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики, згідно якого відповідач позичив у позивача 30000 гривень. Будь-яких інших доказів, які б спростовували цей висновок суду відповідачем не надано та судом не встановлено. Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту зверненн до суду з вимогою про визнання договору недійсним.

Той факт, що позивач не надав доказів свого звернення з вимогою до відповідача про повернення боргу, суд не приймає до уваги , оскільки доказом вимоги є позовна заява до відповідача про повернення боргу, відмова відповідача з часу отримання позовної заяви повернути борг. Крім того, позивач у своїй позовній заяві стверджує факт усного звернення до відповідача про повернення боргу.

Таким чином, суд вважає доведеним факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 від ОСОБА_2 та визнає обґрунтованими заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача боргу згідно розписки від 05 лютого 2016 року.

На підставі наведеного,ст.ст. 202,207,526, 527, 530, 545,625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (жителя АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ МВС України м. Львова 15.02.1996 року) до ОСОБА_1 (жителя АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Гусятинським РВ МВС України в Тернопільській області 10.06.1997 року) про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 05 лютого 2016 року в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Гусятинський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 16 травня 2019 року.

Суддя - підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду Т.М. Цвинтарна