Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

місто Київ

справа № 303/1125/15-ц

провадження № 61-4841св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

відповідачі: Чинадіївська селищна рада Мукачівського району, ОСОБА_1 ,

треті особи: Управління Держгеокадастру у Мукачівському районі, приватний нотаріус Попович Віта Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2016 року у складі судді Камінського С. Е. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 02 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Куцина М. М., Бисаги Т. Ю., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ »Українська залізниця», Укрзалізниця) звернулося до суду із позовом до відповідачів про визнання незаконними та скасування рішень Чинадіївської селищної ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання права на постійне користування земельною ділянкою.

Позивач на обґрунтування своїх вимог посилався на те, що у постійному користуванні позивача перебуває земельна ділянка, площею 64, 09 га на підставі Державного акта на право постійного користування землею від 02 грудня 1997 року, серії НОМЕР_1 . 30 вересня 2014 року під час проведеного комісійного обстеження земельних ділянок в межах смуги відведення залізниці на перегоні ОСОБА_2 встановлено, що частина земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , перетинається із земельною ділянкою, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку, площею 0, 1018 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташована в межах АДРЕСА_1 , на підставі рішення двадцять сьомої сесії шостого скликання Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 28 жовтня 2013 року № 592 «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 жовтня 2013 року, укладеного з відповідачем на підставі зазначеного рішення, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Попович В. В., який зареєстровано в реєстрі за № 3932.

Прийняттю рішення двадцять сьомої сесії шостого скликання Чинадіївської селищної ради Мукачівського району від 28 жовтня 2013 року № 592

«Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» передувало ухвалення рішення двадцять першої сесії шостого скликання Чинадіївської селищної ради від 06 грудня 2012 року № 409 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку з правом викупу», відповідно до якого затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право оренди з правом викупу на земельну ділянку, площею 0, 1018 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач вважає зазначені рішення, договір оренди земельної ділянки від 28 серпня 2013 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 31 жовтня 2013 року такими, що порушують право Укрзалізниці на користування земельною ділянкою в межах смт. Чинадієво для обслуговування залізничної колії та забезпечення безпеки руху.

З урахуванням викладеного та посилаючись на статтю 19 Конституції України статтю 50 Закону України «Про землеустрій», статті 68, 84, 92, 96, 116, 125, 149, 152, 193 ЗК України, статтю 11 Закону України «Про транспорт», статтю 6 Закону України «Про залізничний транспорт», статті 4, 16 Закону України «Про оренду землі», статті 203, 215, 658 ЦК України, позивач просив задовольнити позов.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2016 року у позові відмовлено.

Суд першої інстанції у своїх висновках виходив з того, що згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 05 березня 2016 року № 186/03-16 між земельною ділянкою, площею 0, 1018 га, яка належить ОСОБА_1 , та земельною ділянкою, яка перебуває у постійному користуванні позивача відповідно до державного акта на право постійного користування землею, відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів порушення землекористування в сенсі порушення меж чи накладення земельних ділянок одна на одну відсутні. Ці ділянки між собою не межують, між ними фактично є розрив шириною від 1, 0 м до 1, 25 м, який складає землі запасу Чинадіївської селищної ради.

У судовому засіданні судовий експерт Колчар В. Д. додатково підтвердив та роз`яснив, що неможливим є визначити ширину смуги відведення за державним актом позивача з причин накреслення обмежувальних ліній товщиною, яка з урахуванням масштабу, зазначеному на плані зовнішніх меж землекористування державного акта, складає похибку до 40 %. Земельні ділянки залізниці і ОСОБА_1 між собою не межують, між ними є розрив розмірами від 1, 0 до 1, 25 метра, який відноситься до земель запасу і належить Чинадіївській селищній раді.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 02 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ »Українська залізниця» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтовувалася тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права. Суд зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт порушення права позивача на користування земельними ділянками, яке призвело до порушення меж чи накладення земельних ділянок одна на одну, або зменшення розміру земельної ділянки. ОСОБА_1 у встановленому законом порядку набула право власності на спірну земельну ділянку, оскільки земельна ділянка належала до складу об`єктів права комунальної власності Чинадіївської селищної ради, а тому вона мала право та повноваження щодо розпорядження цією земельною ділянкою.

ІІ . АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ПАТ »Українська залізниця», не погодившись із судовими рішеннями, у грудні 2016 року подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушенням норм процесуального права. Заявник зазначає, що судом неправильно застосовані норми матеріального права та не враховано, що землі, на яких розташовано державні залізниці, у тому числі смуги відведення залізниць під залізничним полотном і його облаштуванням, належать до земель залізничного транспорту та не можуть передаватися у приватну власність осіб. Чинадіївська селищна рада Мукачівського району у порушення вимог закону із перевищенням своїх повноважень передала в оренду, а згодом продала частину спірної земельної ділянки.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що на момент укладення договору оренди право комунальної власності Чинадіївської селищної ради на земельну ділянку було зареєстроване у встановленому законом порядку, з огляду на що посилання заявника на протиправність оскаржуваних рішень є необґрунтованими.

У відзиві на касаційну скаргу Чинадіївська селищна рада Мукачівського району посилається на те, що під час прийняття оскаржуваних рішень вона діяла у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством; будь-яких прав та інтересів позивача зазначеними рішеннями не порушено, оскільки земельна ділянка відповідача не межує із земельною ділянкою, що перебуває у користуванні позивача, не заступає на неї та між ними проходить смуга земельної ділянки, що перебуває у складі земель запасу Чинадіївської селищної ради.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2016 року у справі відкрито касаційне провадження.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У підпункті 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 05 лютого 2018 року.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені у статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року

№ 1618-IV) (далі - ЦПК 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, а отже, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі Державного акта на право постійного користування землею від 02 грудня 1997 року, серії НОМЕР_1 ПАТ «Українська залізниця» належить на праві постійного користування земельна ділянка, площею 64, 09 га на території Мукачівського району Закарпатської області, в тому числі на території Чинадіївської селищної ради площею 18, 1 га.

Зазначену земельну ділянку надано у постійне користування Львівській залізниці для Мукачівської дистанції колії на підставі розпорядження голови Мукачівської райдержадміністрації від 02 грудня 1997 року № 591 для обслуговування колії залізниці, в тому числі в межах смт. Чинадійово, яке зареєстроване Мукачівською райдержадміністрацією в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 72.

Рішенням двадцять першої сесії шостого скликання Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 06 грудня 2012 року № 409 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку з правом викупу» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку з правом викупу громадянці ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0, 1018 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням двадцять сьомої сесії шостого скликання Чинадіївської селищної ради від 28 жовтня 2013 року № 592 «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» вирішено продати ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0, 1018 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 серпня 2004 року.

Відповідно до укладеного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 жовтня 2014 року Чинадіївська селищна рада Мукачівського району Закарпатської області продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку, площею 0, 1018 га, в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 1018 га, кадастровий № НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 31 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Попович В. В., зареєстрованого в реєстрі за № 3932.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами 1, 3, 4, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, згідно з висновком експерта судової земельно-технічної експертизи від 05 березня 2016 року № 186/03-16 встановити ширину смуги відведення земель залізничного транспорту на ділянці перегону Чинадієво-Кольчино із залізничною прив`язкою до колії на 1 694,0 км пікет 5, відповідно до державного акта на право постійного користування землею є неможливим через непозначення на плані зовнішніх меж землекористування державного акта колій та/або інших нерухомих об`єктів, розташування яких мало б місце на місцевості. Також неможливим є визначити ширину смуги відведення за цим державним актом з причини накреслення обмежувальних ліній товщиною, яка з урахуванням масштабу, зазначеному на плані зовнішніх меж землекористування державного акта, складає похибку до 40 %.

Також висновком експерта встановлено, що між земельною ділянкою, площею 0, 1018 га в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , та земельною ділянкою, яка перебуває у постійному користуванні позивача відповідно до державного акта на право постійного користування землею та правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правих актів порушення землекористування в сенсі порушень меж чи накладення земельних ділянок одна на одну - відсутнє.

Абзацом 2 цього висновку експерта встановлено, що у державному акті на право постійного користування землею від 02 грудня 1997 року, серії НОМЕР_1, ширину смуги передбачено було близько 50-60 метрів, тоді як нормативною величиною при розташуванні двох колій в досліджуваному випадку повинна була бути величина 25, 50 м. Абзацом 5 цього висновку експерта встановлено, що відповідно до нормативних документів розрахункова ширина смуги відведень земель залізничного транспорту на досліджуваній ділянці повинна становити не більше 25, 5 м. Абзацом 6 висновку експерта встановлений факт того, що фактична ширина смуги відведень земель залізничного транспорту на ділянці перегону Чинадієво- Кольчино з залізничною прив`язкою до колії складає від 26, 65 до 25, 53 м, що перевищує допустиму розрахункову відстань смуги відведення для досліджуваного випадку. При цьому ця величина включає в себе весь насип, ширина якого становить від 24, 65 м. до 23, 53 м.

Крім цього, із абзацу 7 висновку випливає, що земельні ділянки позивача та відповідача між собою не межують, між ними фактично є розрив шириною від 1. 0 м до 1. 25 м, який представляє собою землі запасу Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області.

При цьому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року у справі № 303/6861/14-ц, яке набуло законної сили, у справі за позовом Львівської залізниці до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою у задоволенні позову відмовлено, оскільки позивачем не доведено та не підтверджено тих обставин, що частина земельної ділянки, площею 96, 75 кв. м., яка належить на праві користування Львівській залізниці, самовільно захоплена відповідачем ОСОБА_1

Таким чином, встановивши, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , не межує із земельною ділянкою, що перебуває у постійному користуванні позивача, між ними фактично є розрив шириною від 1, 0 м до 1, 25 м, який представляє собою землі запасу Чинадіївської селищної ради, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Додатково судами встановлено, що згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на майно земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, площею 0, 1018 га, кадастровий № НОМЕР_2 , належала Чинадіївській селищній раді, з огляду на що доводи касаційної скарги щодо відсутності повноважень у відповідача приймати рішення про відчуження земельної ділянки, що перебуває у державній власності, спростовується встановленими судами попередніх інстанцій обставинами.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають. Інші доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, що здійснена судами попередніх інстанцій та перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 02 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик