РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м. Рівне

Справа № 569/6997/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/1/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач),Гордійчук С.О., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

за участю: відповідача, представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, підписану представниками ОСОБА_6, ОСОБА_10 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Бердія М.А. від 28 грудня 2017 року, ухвалене о 17 год. 13 хв.

в с т а н о в и в :

14.05.2015року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 в якому просила:

-поділити майно, що є у спільній частковій власності сторін, а саме: виділити позивачу частину житлового будинку, з можливістю облаштування окремої квартири з окремим входом у незавершеному житловому будинку по АДРЕСА_1 в натурі із зазначенням конкретних приміщень по цокольному поверху приміщення за номерами згідно плану, по першому поверху приміщення за номерами згідно плану, по другому поверху приміщення за номерами згідно плану, всього загальною площею 222,25кв.м;

- виділити позивачу частини земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 розмірами в плані в метрах: АДРЕСА_1- 269 кв.м; АДРЕСА_2 - 695 кв.м, а всього загальною площею по двох земельних ділянках 991 кв.м;

- виділити відповідачу частину житлового будинку, з можливістю облаштування окремої квартири з окремим входом в незавершеному житловому будинку по АДРЕСА_1 в натурі із зазначенням конкретних приміщень по цокольному поверсі приміщення за номерами згідно плану, по першому поверху приміщення за номерами згідно плану, по другому поверху приміщення за номерами згідно плану, всього загальною площею 159,78 кв.м.

- виділити відповідачу господарську будівлю загальною площею 317,28 кв.м;

- виділити відповідачу земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 площами відповідно 704 кв.м та 301 кв.м;

- виділити позивачу в самостійний об'єкт незавершеного будівництва, як окреме ціле домоволодіння з наданням окремої поштової адреси: АДРЕСА_1;

- виділити відповідачу в самостійний об'єкт незавершеного будівництва, як окреме ціле домоволодіння, з наданням окремої поштової адреси: АДРЕСА_2.

- припинити право спільної часткової власності на житловий будинок, господарську будівлю, що розташовані в АДРЕСА_1 та земельні ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Позов мотивує тим, що відповідач позбавив її доступу до будинку, одноосібно користується вказаним майном, поділити майно в натурі відмовляється.

Рішенням Рівненського міського суду від 28 грудня 2017року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позов є недоведеним, оскільки спірне майно є незавершеним будівництвом з низьким ступенем готовності. Надані позивачем варіанти поділу будинку є неналежними доказами, оскільки в них не зазначено особу, яка їх виконала, відсутній її підпис та печатка.

В апеляційній скарзі представники позивачки покликаються на порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із неповним встановленням обставин, що мають значення для справи.

Вказують, що суд розглянув справу без участі представника позивачки, яка не повідомлялася про день та час розгляду справи.

Зазначають, що висновок суду про низький ступінь готовності незавершеного будівництва суперечить наявним у матеріалах справи доказах.

Доводять, що представник позивачки ОСОБА_6 , не має юридичної освіти та не обізнана з порядком подачі доказів та клопотань, неодноразово висловлювалась про призначення експертизи у справі та суд, всупереч ч.4 ст.10 ЦПК України, не сприяв здійсненню її права заявити відповідне клопотання.

Звертає увагу на те, що судом не спростовано одноосібне користування відповідачем спірного майна і позивачка, звертаючись із вказаним позовом, вважала порушеним її право користування, володіння та розпорядження частиною майна, що згідно мирової угоди знаходиться у спільній частковій власності.

Просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5, вважає її необґрунтованою та безпідставною.

Вказує, що відсутність представника позивача не перешкоджала розгляду справи, оскільки суд визнав позовні вимоги підтриманими і прийняв раніше надані доводи позивача. Вважає, що суд вірно застосував норми матеріального права та постановив законне та обґрунтоване рішення. Свої висновки суд зробив на підставі фактичних обставин справи та наявних у справі доказів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що 29.08.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким останній купив незавершений будівництвом жилий будинок АДРЕСА_1, готовність якого становила 63 %.

27.02.2012 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області визнано мирову угоду між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, за умовами якої, зокрема, із спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані в АДРЕСА_1 вартістю 250000 грн.

15.05.2014 року ОСОБА_4 звернулася до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (частка 1/2), за результатами розгляду даної заяви та поданих до неї документів, 20.05.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області прийнято рішення 13155191 про державну реєстрацію права власності (форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 1/2) на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований: АДРЕСА_1 за суб'єктом ОСОБА_4

На підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.05.2014 року внесено запис про право власності НОМЕР_2, індексний номер 13155191 від 20.05.2014 року про реєстрацію 1/2 частки в об'єкті нерухомого майна реєстраційний номер НОМЕР_1 - житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Вказані обставини встановлені постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 9.10.2015року у справі №817/400/15, якою скасовано рішення про державну реєстрацію права власності, прийнятого державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області ОСОБА_9 на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.05.2014 року внесено запис про право власності НОМЕР_2, індексний номер 13155191 від 20.05.2014 року про реєстрацію 1/2 частки в об'єкті нерухомого майна реєстраційний номер НОМЕР_1 - житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Зобов'язано Реєстраційну службу Рівненського міського управління юстиції внести запис про скасування державної реєстрації права власності, прийнятого державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області ОСОБА_9, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.05.2014 року внесено запис про право власності НОМЕР_2, індексний номер 13155191 від 20.05.2014 року про реєстрацію 1/2 частки в об'єкті нерухомого майна реєстраційний номер НОМЕР_1 - житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (а.с.89-92 т.1)

Ухвалою Рівненського міського суду від 22 липня 2015року виправлено описку в ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області від 27.02.2012року, а саме в описовій та резолютивній частинах після слів : «Із спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_4» та «Із спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_5» замість слів «Ѕ частину житлового будинку та надвірних будівель» записати 1/2 частину незавершеного будівництва житлового будинку, надвірних будівель».

Таким чином встановлено, що на момент постановлення ухвали Рівненського міського суду від 27.02.2012 року про поділ майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спірне нерухоме майно в АДРЕСА_1 не було житловим будинком, оскільки не прийнято в експлуатацію, а є об'єктом незавершеного будівництва, право на частину якого за позивачкою по даний час не зареєстровано.

Вказане спірне нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1000га за адресою АДРЕСА_1, яка згідно державного акту від 18.01.2007року належить ОСОБА_5.(а.с.158-159 т.1).

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові 7 вересня 2016 року № 6-47цс16.

Враховуючи викладене, поділ між сторонами у справі незавершеного будівництва житлового будинку, надвірних будівель за адресою АДРЕСА_1 можливий, якщо ступінь його готовності дозволяє визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

За клопотанням представника позивачки - адвоката Перетятка А.Л. ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26 квітня 2018року у справі призначена судова будівельна-технічна експертиза.

28.12.2018року апеляційним судом отримано висновок судової будівельно-технічної експертизи №180507/1_30 від 12.12.2018року, відповідно до якого, відповіді на питання 1-10 експертом не дані через відсутність доступу до об'єкта незавершеного будівництва.

Разом з тим, статтями 12, 77, 81 ЦК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_4 просила суд поділити спільно набуте з відповідачем незавершене будівництво по запропонованому нею варіанту із зазначенням конкретних номерів приміщень, які підлягають виділенню кожній стороні.

До позовної заяви був доданий Варіант розподілу спірного майна, який містить у собі поетажний план об'єкта незавершеного будівництва, із зазначенням конкретних номерів приміщень, їх площі та план поділу земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, з врахуванням варіанту поділу об'єкта незавершеного будівництва. Наданий варіант розподілу цього майна не містить інформації щодо особи, яка його виготовила.

Із матеріалів інвентаризаційної справи, наданої КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що в ескізах незавершеного будівництвом будинку «А-2», в технічному паспорті станом на 27.07.2006 року відсутні приміщення, їх площі та номери.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Поділ між подружжям об'єкта незавершеного будівництва з урахуванням ступеня його готовності за ст. 331 ЦК України є можливим лише за умови, що таке будівництво не є самочинним у розумінні ст. 376 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

В ході розгляду справи апеляційним судом, 21 червня 2018року ОСОБА_5 надана ксерокопія технічного паспорту на об'єкт незавершеного будівництва АДРЕСА_1, виготовленого станом на 1.06.2018року КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», який містить у собі поетажний план об'єкта незавершеного будівництва, який відрізняється від того, що містився в технічному паспорті станом на 27.07.2006 року та є відмітка про те, що у незавершеному будівництвом будинку «А-2» самочинно проводяться будівельні роботи без належно оформлених дозвільних документів.(а.с.36-40 т.3)

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснив, що після затвердження мирової угоди із ОСОБА_4 (27.02.2012 року) він не проводив будівельних робіт з метою закінчення будівництва будинку.

Докази про те, що технічні характеристики фактично зведеного будинку відповідають проекту, генеральному плану розташування й поверховим планам, що є частиною будівельного паспорта, дозволу на виконання робіт сторонами ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані.

Аналізуючи заявлені позивачкою вимоги та надані сторонами докази, пояснення, апеляційний суд приходить до висновку, що на момент постановлення ухвали Рівненським міським судом від 27.02.2012 року у спірному незавершеному будівництвом будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були самочинно проведені будівельні роботи без отримання документів на будівництво, а тому дане майно не може бути предметом поділу між ними, оскільки до його складу входять самочинно збудовані об'єкти.

Позовні вимоги ОСОБА_4 в цій частині задоволенню не підлягають.

За відсутності поділу вказаного вище об'єкта нерухомого майна неможливо вирішити питання щодо припинення спільної часткової власності сторін на нього, визнання прав на самостійні об'єкти нерухомого майна, що утворилися при поділі незавершеного будівництвом будинку, поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 необхідної для обслуговування відповідної частки будівлі.

Вимоги про надання самостійним об'єктам незавершеного будівництва окремої поштової адреси задоволені бути не можуть, оскільки таке питання не входить до компетенції суду.

Що стосується позову в частині поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 апеляційний суд приходить до наступних висновків.

На підтвердження належності ОСОБА_4 права власності Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0996га, по АДРЕСА_2, позивачкою надано копію ухвали Рівненського міського суду від 27.02.2012 року.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про те, що вказана земельна ділянка має цільове призначення -для обслуговування спірного незавершеного будівництвом будинку за адресою: АДРЕСА_1 а тому вона є окремим предметом спору і її поділ не залежить від поділу цього незавершеного будівництва.

При проведенні експертизи експерт не дав відповідь на питання чи є технічна можливість розділити дану земельну ділянку відповідно до часток співвласників (по Ѕ кожному), хоча мав доступ до неї, про що значиться у його висновку.(а.с.116 т.3) Ні позивачка, ні її представники не заявляли клопотання про проведення експертизи іншим експертом чи експертною установою.

В ході розгляду справи судом першої інстанції позовні вимоги не змінювались, докази неможливості самостійного поділу та варіанти поділу земельної ділянки площею 0,0996га, по АДРЕСА_2 апеляційному суду не надані.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Отже, конкретна земельна ділянка може виступати об'єктом цивільних прав лише за умови її формування, тобто після визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (з присвоєнням кадастрового номеру).

Однак у справі відсутні докази, про те, що даній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер, стосовно поділу якої заявлено позов, вона була сформована як об'єкт цивільних прав.

Відповідно до ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В матеріалах справи відсутні докази про те, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію за позивачкою та / або відповідачем права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, площею 0,0996га.

Тобто, право власності на спірну земельну ділянку за позивачкою та / або відповідачем не зареєстровано.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що 28 грудня 2017 року розгляд справи місцевим судом було проведено за відсутності представника позивачки ОСОБА_6, яка не була належним чином повідомлена про судове засідання, що є порушенням норм процесуального права, є безпідставними з огляду на таке.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З матеріалів справи встановлено, що справа у провадженні Рівненського міського суду перебувала на розгляді з травня 2015року, зокрема, у судових засіданнях 22.06.2017року та 24.АДРЕСА_2.2017 року в суді першої інстанції ОСОБА_6 була присутньою, надавала свої пояснення. У цьому засіданні було постановлено ухвалу про оголошення перерви в розгляді справи до 22.12.2017 року до 15 години 15 хвилин, що підтверджується протоколом судового засідання та технічним записом судового засідання.

Таким чином, представник позивачки - ОСОБА_6 була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи судом першої інстанції, однак не з'явилася.

Причини неявки представника позивача в судове засідання 22.12.2017 року визнано судом неповажними, що є правом суду. Продовження розгляду справи 22 та 28 грудня 2017 року у відсутності представника позивачки не може бути підставою для скасування рішення суду.

Вказана справа перебувала на розгляді в суді першої інстанції з 14 травня 2015 року і у позивача та його представника було достатньо часу (понад 2,5 роки) на отримання кваліфікованої правничої допомоги та для надання всіх пояснень і доказів, які сторона позивача вважала за доцільне надати суду тощо.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з постановленням нового - про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційним судом у позові відмовлено, то понесені позивачем витрати по оплаті судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 9 135 грн. слід віднести на її рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст.331,376 ЦК України, ст.ст.79,79-1, 125,126 ЗК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, підписану представниками ОСОБА_6, ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2017 року скасувати.

ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_5 про поділ майна в натурі відмовити.

Понесені витрати по оплаті судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 9 135грн. віднести за рахунок ОСОБА_4

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Боймиструк С.В.