Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 143/1449/17

провадження № 61-39621св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі: ОСОБА_5 , виконавчий комітет Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області, Погребищенська державна нотаріальна контора Вінницької області,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області, у складі судді Бойка А. В., від 13 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Якименко М. М., Шемети Т. М., від 29 травня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулись до суду з позовом до

ОСОБА_5 , виконавчого комітету Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області, Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області про визнання ідеальних часток у праві спільної сумісної власності, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, щовідповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 серпня 1994 року, виданого Погребищенською міською радою народних депутатів Вінницької області на підставі розпорядження від 04 серпня 1994 року № 30, ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок загальною площею 69,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1. 10 жовтня 2005 року позивачі зареєстрували шлюб, від якого у них народилось двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачі проживали та вели спільне господарство у зазначеному будинку, у якому також проживала мати позивача ОСОБА_7 Ураховуючи площу спірного будинку та незадовільний стан здоров`я матері, ОСОБА_1 прибудував до своєї частини будинку окремий вхід (ганок), коридори, кухню, ванну, вбиральню, комору, кімнати, а також обладнав горище для проживання, викопав погріб, зробив каналізацію та встановив водне опалення. У зведенні добудов та проведенні цих робіт його мати ніякої участі не приймала, це майно є їх із дружиною спільною сумісною власністю подружжя. 16 вересня 2011 року ОСОБА_1 стало відомо, що його мати ОСОБА_7 отримала декларацію про готовність збудованого об`єкта до експлуатації (на вказані прибудови та погріб). Проти цього він не заперечував, оскільки його брат ОСОБА_5 запевнивйого, що у подальшому право власності на ці прибудови буде зареєстровано за ним, а усі необхідні документи доцільно оформити на їх матір, як учасника ОСОБА_10 . Не поставивши до відома ОСОБА_1 , ОСОБА_5 06 жовтня 2011 року, як представник матері за довіреністю, звернувся до КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» із заявою-замовленням про проведення перерахунку часток вказаного будинковолодіння для виділення конкретної частки, яка складається з: житлових кімнат 1-3, 1-4, веранди 1-5, кухні 1-6, ванни 1-7, вбиральні 1-8, коридору 1-10, кухні 1-11, загальною площею 72,40 кв. м, а також сараю «В», із зазначенням, що перерахунок часток будинковолодіння необхідний для отримання свідоцтва про право власності. Згодом ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_11 , що для оформлення самовільно зведеного будівництва йому необхідно через нотаріуса звернутись із заявою до КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про перерахунок часток зазначеного будинковолодіння. 17 жовтня 2011 року ОСОБА_1 , не читаючи змісту цієї заяви, текст якої, як він стверджує, вже заздалегідь був підготовлений нотаріусом, та довіряючи своєму братові, підписав її. Як пізніше йому стало відомо, у підписаній ним заяві було невірно вказані приміщення, в яких він фактично проживав із сім`єю, а були зазначені ті приміщення, що належали його матері.На думку позивачів, такими діями ОСОБА_5 ввів ОСОБА_1 в оману. Заключенням КП «Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації» від 17 жовтня 2011 року встановлено, що згідно розрахунку ідеальних часток, виконаного із фактично належних реальних частин, ОСОБА_7 належить 79/100 частин, а ОСОБА_1 - 21/100 частин. На думку позивачів, цим заключенням матері позивача було виділено фактично ту частину будинку, яку прибудував позивач та уякій він проживав зі своєю сім`єю, а ОСОБА_1 фактично було виділено приміщення, які належали його матері. На підставі рішення виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницької області від 29 грудня 2011 року ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право приватної спільної часткової власності на зазначений житловий будинок із господарськими будівлями із визначенням 79/100 частки. 20 липня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування цієї частини житлового будинку з господарськими будівлями. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 померла.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд визнати розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на спірний житловий будинок із господарськими будівлями станом на 05 серпня 1994 року за позивачем ОСОБА_1 та за померлою ОСОБА_7 по 1/2 частці та у відсотках - по 50% від 100% цього нерухомого майна; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницької області від 29 грудня 2011 року про видачу ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на 79/100 частки у праві приватної часткової власності на спірне нерухоме майно; визнати недійсним договір дарування, укладений 20 липня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_1 право власності у зазначеному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами на: житлову кімнату 1-3,

кухню 1-11, житлову прибудову «А-1», що складається з житлової кімнати 1-4, веранди 1-5, кухні - 1-6, ванни 1-7, вбиральні 1-8, коридора 1-9, кладової 1-10, сарай «В», погріб «п/А1».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області

від 13 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати на юридичні послуги у сумі 4 935 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що всупереч вимогам

статей 12, 81 ЦПК України позивачі не довели належними та допустимими доказами тих обставин, на які вони посилались як на підставу своїх позовних вимог, а саме того, що розрахунок ідеальних часток у спірному будинковолодінні, прийняття рішення Погребищенською міською радою Вінницької області від 29 грудня 2011 року № 66, на підставі якого

ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право спільної часткової власності у розмірі 79/100 частки у цьому будинковолодінні, та укладення нею вказаного договору дарування було вчинено всупереч вимогам діючого законодавства та з порушенням їх прав чи інтересів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено у частині визначення порядку стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, виключено посилання про солідарне стягнення цих витрат у розмірі

4 935 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 467,50 грн з кожного.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову, зазначивши при цьому, що доводи апеляційної скарги є ідентичними позовним вимогам, які позивачами не доведено, зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом, та індивідуального тлумачення і розуміння позивачем норм матеріального права та способів захисту його прав й інтересів. Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині вирішення питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції виходив із того, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому понесені відповідачем витрати на правничу допомогу мають бути розподілені між позивачами у рівних частках.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що на підставі розпорядження від 04 серпня 1994 року № 30 він отримав у власність 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 , а подальші дії відповідача обмежують його право власності на спірний будинок. Будинок був збільшений у площі внаслідок того, що позивач разом із своєю дружиною здійснювали добудови до нього за рахунок їх спільних коштів. Відповідач під виглядом допомоги у оформленні права власності на збудовані позивачем приміщення ввів його в оману та надав на підпис документи з перерахунком часток спірного будинку, які позивач не прочитав, довіряючи своєму братові. Заключення КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 17 жовтня 2011 року про перерахунок часток співвласників не відповідає вимогам Інструкції про порядок проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єкта нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, оскільки не має посилання на припинення спільної власності та виділення у натурі часток спірного житлового будинку. Суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки показанням свідків на підтвердження того, що саме позивач здійснював будівництво добудов до спірного будинку. Суди належним чином не перевірили, що укладаючи договір дарування у ОСОБА_7 було відсутнє волевиявлення, вона мала вади зору, текст договору їй не зачитувався, тому підписуючи договір дарування вона довірилась сину, який шляхом обману заволодів спірним житловим будинком. Спірний договір дарування не містить відмітки про місце вчинення правочину, а також наявність у дарувальника вад зору.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

08 квітня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є рідними братами, матір`ю яких є ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що видано свідоцтво серії

НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 45).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 05 серпня 1994 року, виданим на підставі розпорядження Погребищенської міської ради народних депутатів від 04 серпня 1994 року № 30, ОСОБА_7 та

ОСОБА_1 на праві спільної власності належав житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 69,2 кв. м. (т. 1, а. с. 22-24).

18 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, під час якого у них народилось двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

06 жовтня 2011 року ОСОБА_5 на підставі довіреності, виданої йому від імені ОСОБА_7 , звернувся до КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» із нотаріально посвідченою заявою-замовленням про проведення перерахунку часток вказаного будинковолодіння для виділу конкретної частки, яка складається з: житлової кімнати 1-3; житлової кімнати 1-4; веранди 1-5; кухні 1-6; ванни 1-7; туалету 1-8; коридору 1-9; кладової 1-10; кухні 1-11, загальною площею 72,40 кв. м, а також сараю, літ. «В», площею 10,43 кв. м, із зазначенням, що перерахунок часток цього будинковолодіння необхідний для отримання свідоцтва про право власності (т. 1, а. с. 36).

17 жовтня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» із нотаріально посвідченою заявою про проведення перерахунку часток зазначеного будинковолодіння для виділу конкретної частки, що складається з: прихожої 1-1; житлової кімнати 1-2; веранди - літ. «а»; сіней - І; кладової - ІІ, із зазначенням, що перерахунок часток цього будинковолодіння необхідний для отримання свідоцтва про право власності (т. 1, а. с. 35).

17 жовтня 2011 року КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» зроблено заключення, яким здійснено перерахунок ідеальних часток у зв`язку з введенням в експлуатацію самочинно збудованої житлової прибудови та встановлено, що ОСОБА_7 належить 79/100 та ОСОБА_1 - 21/100 частини будинку. Зокрема, ОСОБА_7 належить у житловому будинку літ. «А»: житлова кімната 1-3, кухня 1-11, у житловій прибудові літ. «А1»: житлова кімната 1-4, веранда 1-5, кухня 1-6, ванна 1-7, туалет 1-8, коридор 1-9, кладова 1-10, загальною

площею 72,4 кв. м, житловою площею 25 кв. м, сарай літ. «В», погріб

літ. «п/А1». ОСОБА_1 згідно цього заключення належить: у житловому будинку літ. «А»: прихожа 1-1, житлова кімната 1-2, веранда літ. «а», що складається з сін - І, кладової - ІІ, загальною площею 33,7 кв. м, житловою площею 12,8 кв. м (т. 1, а. с. 34).

На підставі рішення виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницької області від 29 грудня 2011 року № 66 ОСОБА_7 видано свідоцтво про власності на нерухоме майно від 28 січня 2012 року на

79/100 частин спірного житлового будинку з господарськими будівлями

(т. 1, а. с. 37, 41 ).

У 2012 році Погребищенською міською радою Погребищенського району Вінницької області ОСОБА_7 видано довідку про те, що у домовій книзі по АДРЕСА_1 малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані (т. 1,

а. с. 138).

12 липня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_7 передала безоплатно у власність ОСОБА_5 79/100 часток вказаного житлового будинку з господарськими будівлями, разом із земельною ділянкою, на якій знаходиться це нерухоме майно (т. 1, а. с. 42). У договорі дарування зазначено, що земельна ділянка, на якій розташовано спірний житловий будинок належить ОСОБА_7 на праві особистої власності, що підтверджується державним актом серії ВН б/н, виданим Погребищенською міською радою 12 грудня 2001 року, кадастрові номери земельної

ділянки - НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Відповідно до технічного паспорта на вказаний житловий будинок, виготовленого 12 квітня 2016 року на замовлення ОСОБА_1 , 79/100 частин цього будинку з господарськими будівлями перебуває у приватній власності ОСОБА_5 , а ОСОБА_1 зазначено користувачем, оскільки його правоустановчі документи не перереєстровані (т. 1, а. с. 70-73).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно з пунктами 3.1, 3.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України

від 18 червня 2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Встановивши, що розрахунок часток будинку АДРЕСА_2 здійснено КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на підставі нотаріально посвідчених заяв співвласників, зокрема нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 , який не оскаржував зміни розміру часток у судовому порядку протягом шести років (з 2011 року), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. ОСОБА_1 не довів, що добудова спірного будинку здійснювалась ним разом з дружиною за рахунок їхніх спільних коштів. ОСОБА_1 не заперечував, що декларацію про готовність збудованого ним об`єкта до експлуатації 16 вересня 2011 року отримала його мати ОСОБА_7 , а визначення у 2011 році ідеальних часток співвласників проведено за погодженням співвласників.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження укладення ОСОБА_7 договору дарування з ОСОБА_5 під впливом обману, а також на підтвердження недодержання сторонами договору інших вимог закону при його укладенні.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи і як наслідок ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, спрямовані на переоцінку доказів у справі, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судами, а тому не заслуговують на увагу, оскільки всім обставинам, які викладенні у позовній заяві, надано належну оцінку. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області

від 13 березня 2018 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та постанову Апеляційного суду Вінницької області

від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта