РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 643/10581/18

Провадження № 2-о/643/47/19

17.05.2019 Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Мельникової І.Д.,
за участю секретаря Петрової О.С.,
представника заявника ОСОБА_1 ,
заявника ОСОБА_2 ,
заінтересована особа ОСОБА_3 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою громадянина Республіки Таджикістан ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -
ВСТАНОВИВ:
Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання на території колишньої Української Радянської Соціалістичної Республіки та України в період з 01.09.1986р. по 31.08.1991р., в тому числі на момент проголошення незалежності України 24.08.1991р.
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що у квітні 2018р. громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про надання роз`яснень щодо можливості набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки він постійно проживав до 24 серпня 1991р. на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» із зобов`язанням припинити громадянство Республіки Таджикистан. Згідно інформації отриманої ним від ГУ ДМС України в Харківській області вирішення питання набуття громадянства України можливе у разі надання ним рішення суду про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з чим ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду з даною заявою для отримання рішення про постійне проживання його на території України до 24.08.1991р. для подання до ГУ ДМС України в Харківській області про набуття ним громадянства України за територіальним походженням, оскільки заявник немає іншої можливості та іншого порядку встановити факт постійного проживання його на території України. 01 вересня 1986 року ОСОБА_2 поступив до Середнього професійно- технічного училища №103 м. Свердловськ Луганської області.Під час навчання в училищі 17.11.1987р. Свердловським об`єднаним міським військовим комісаріатом Ворошиловградської області був призваний на дійсну військову службу до Збройних Сил СРСР. В період з 22.06.1988р. по 08.12.1989р. проходив військову службу на посаді повара у в/ч НОМЕР_1 м. Луганськ Україна.08 грудня 1989р. на підставі наказу МО СРСР № 347 від 27.09.1989р. звільнений з військової служби в запас та направлений до Свердловського ОМВК Ворошиловградської області для постановки на військовий облік 15.12.1989р., що підтверджується Військовим квитком НОМЕР_2 від 11.11.1987р.Після постановки на облік у місцевому комісаріаті продовжив навчання в училищі №103 та проживати у м. Свердловськ. 27 червня 1990р. закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища на базі середньої освіти за професією повар четвертого розряду, що підтверджується Диплом Б №137025 від 27.06.1990р. Після закінчення училища залишився проживати та працювати у м. Свердловськ Луганської області. 11.07.1990р. прийнятий на роботу поваром у столову №2 Виробничого об`єднання «Свердловантрацит», що підтверджується записами у Трудовій книжці № НОМЕР_3 від 11.07.1990р. На тепрішній час ОСОБА_2 бажає набути громадянство України за територіальним походженням та переїхати на Україну та проживати в м. Харкові.
Заявник та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні пояснила, що факт проживання заявника на території України підтверджується до 19.08.1991 року, просила вирішити питання на розсуд суду.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка заявник стверджував, що проживав на час проголошення незалежності України, тобто 24.08.1991 рік, на території України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Судом встановлено, що згідно копії паспорта ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Таджикістан.

01 вересня 1986 року ОСОБА_2 поступив до Середнього професійно- технічного училища №103 м. Свердловськ Луганської області.
Під час навчання в училищі 17.11.1987р. Свердловським об`єднаним міським військовим комісаріатом Ворошиловградської області був призваний на дійсну військову службу до Збройних Сил СРСР. В період з 22.06.1988р. по 08.12.1989р. проходив військову службу на посаді повара у в/ч НОМЕР_1 м. Луганськ Україна.
08 грудня 1989р. на підставі наказу МО СРСР № 347 від 27.09.1989р. звільнений з військової служби в запас та направлений до Свердловського ОМВК Ворошиловградської області для постановки на військовий облік 15.12.1989р., що підтверджується Військовим квитком НОМЕР_2 від 11.11.1987р.
Після постановки на облік у місцевому комісаріаті продовжив навчання в училищі №103 та проживати у м. Свердловськ. 27 червня 1990р. закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища на базі середньої освіти за професією повар четвертого розряду, що підтверджується Диплом Б №137025 від 27.06.1990р.
З копії трудової книжки № НОМЕР_3 від 11.07.1990р. вбачається, що 11.07.1990р. прийнятий на роботу поваром у столову №2 Виробничого об`єднання «Свердловантрацит» та звільнений у той же день, оскільки не приступив до роботи.
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
З копії військового квитка НОМЕР_2 вбачається, що 19.08.1991 р. ОСОБА_2 знятий з військового обліку у зв`язку із виїздом.
За таких обставин, суд вважає не доведеним факт, що заявник перебував на території України до 31.08.1991 р., оскільки згідно наданих документів, підтверджується факт його перебування на території Української РСР до 19.08.1991р.
Суд не бере до уваги показання заявника, допитаного в якості свідка, оскільки його показання після аналізу всіх доказів у справі не знайшли свого підтвердження.
Інших доказів на підтвердження вимог заявника суду не надано, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених вимог.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 13, 263, 265, 293, 315 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні заяви громадянина Республіки Таджикістан ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 21.05.2019 року.

Суддя І.Д. Мельникова