ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Харків

справа № 641/7080/18

провадження №22-ц/818/1338/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка дія в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, ухвалене 03 грудня 2018 року у складі судді Чайка І.В.,

УСТАНОВИВ:

27 вересня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк, АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяда у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , грошових коштів за користування чужим майном (сервітутом) в загальному розмірі 110 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 24.10.2016 року на підставі договору іпотеки від 10.07.2008 року, Банк отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 . Після отримання права власності на вказану квартиру, Банк намагався отримати доступ до неї, однак перешкодою цьому стала реєстрація та проживання у ній відповідачів. Позивачем на адресу відповідачів була направлена вимога про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак вони ці вимоги позивача проігнорували. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.02.2018 року відповідачі були виселені зі спірної квартири. Однак постановою Апеляційного суду Харківської області від 18.07.2018 зазначене рішення було скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову про виселення відповідачів зі спірної квартири було відмовлено. Позивач вважає, що правовідносини що склалися між сторонами у справі, є сервітутом. Оскільки відповідачі починаючи з 24.10.2016 року користуються майном позивача, проте плату за користування таким майном не здійснюють. Для визначення середньої вартості плати за користування сервітутом позивач звернувся до Інтернет ресурсу, де для порівняння обрав максимально схожі за показниками п`ять квартир, визначивши середню вартість оренди такої квартири в розмірі 5000 грн. Виходячи з того, що відповідачі користуються безоплатно нерухомістю протягом двадцяти двох місяців, позивач вважає, що з них на його користь за користуванням сервітутом підлягає стягненню 110 000 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року позов АТ КБ « ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів укладення між ним та відповідачами договору про встановлення сервітут. При цьому АТ КБ « ПриватБанк» не ставить перед судом питання щодо його встановлення. Отже, позов пред`явлений передчасно.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне дослідження судом доказів та обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги Банк посилається на те, що починаючи з 24.10.2016 року відповідачі користуються майном Банку безоплатно, в даному випадку має місце встановлення сервітуту в силу вказівки закону (п.1 ст.401 ЦК України).

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга Банку підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору іпотеки від 10.07.2008 року ОСОБА_1 передала в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк» нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 м АДРЕСА_3 : АДРЕСА_4 , яка належала їй на праві власності на підставі договору дарування від 17.11.1995 року (надалі Договір іпотеки (а.с.6-8)).

Пунктом 33.2 Договору іпотеки встановлено, що іпотекою забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 10.07.2018, укладеним між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ОСОБА_1

24.10.2016 Банк набув право власності на предмет іпотеки, що підтверджується даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.08.2018 року № 134791532 (а.с.4-5).

Згідно копії листа КП «Жилкомсервіс» № 25674/2/07 від 14.11.2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 , тобто у квартирі, що належить Банку (а.с.14).

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 18.07.2018 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.02.2018 про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.10-13).

Відповідно до ч.3 ст. 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно частин 1,3 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В супереч зазначених вимог закону Банк не надав суду першої та апеляційної інстанції доказів звернення до відповідачів з пропозицією укласти сервітут та доказів укладення між сторонами у справі такого договору. Вимог про встановлення сервітуту Банк не заявляв.

Тому висновок суду про передчасність позову Банку про стягнення коштів за встановленим сервітутом є законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі повно та об`єктивно досліджених обставин справи, з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 травня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний