Апеляційне провадження № 22-ц/824/2859/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 361/7388/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку

спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», подану його представником Пивоваровим Володимиром Івановичем ,

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2018 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Василишина В.О., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ТОВ «Кей-Колект» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, ОСОБА_2 ., про звільнення майна з-під арешту.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 2.04.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, у рахунок забезпечення якого 2.04.2008 між тими ж сторонами укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передав у іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

11.06.2012 на підставі договору факторингу АКІБ «УкрСиббанк» відступив свої права вимоги за зобов`язаннями позичальника ТОВ «Кей-Колект», який зареєстрував своє право обтяжувала у державному реєстрі іпотек.

14 листопада 2017 року Товариству стало відомо, що на майно, яке є предметом іпотеки накладено арешт на підставі постанови від 27 липня 2017 року, виданої Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Наявність арешту іпотечного майна порушує права позивача як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, у звязку з чим, просило звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2018 року у задоволенні позову ТО В «Кей-Колект» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Кей-Колект» через свого представника подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову про зняття з-під арешту майна.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначало, що суд дійшов помилкових висновків щодо того, що права товариства внаслідок накладення арешту не порушені, оскільки накладення арешту на квартиру - предмет іпотеки - порушує права іпотеко держателя, тому таке майно підлягає звільненню з-під арешту.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 3.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позову може бути пред`явлено власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Тобто, суд помилково встановив, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та треті особи в судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належно, проте про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 2 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 98 000 доларів США 00 центів, що дорівнює еквіваленту 494 900 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі.

У рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 2 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 81718 (нерухомого майна), за яким іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка є власністю іпотекодержателя на підставі договору купівлі-продажу квартири від 2 квітня 2008 року.

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 4, за яким клієнт зобов`язався передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. Із виписок із договорів факторингу та відступлення права вимоги за договорами іпотеки вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» набув право вимоги як новий кредитор до ОСОБА_1

3 липня 2017 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/3839/17 постановлено ухвалу про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Постановами державного виконавця від 27 липня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаної ухвали суду (виконавче провадження № 54387192), боржником за яким значиться ОСОБА_1 , стягувачем - ОСОБА_2 та накладено арешт на майно боржника, а саме квартиру за вищевказаною адресою.

Відповідно до Інформації з Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 березня 2018 року квартира АДРЕСА_1 значиться обтяженою на підставі іпотечного договору № 81718 від 2 квітня 2008 року, іпотекодержатель: ТОВ «Кей-Колект», іпотекодавець: ОСОБА_1 З актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень вбачається, що 27 липня 2017 року внесено обтяження - арешт нерухомого майна, опис предмету обтяження: чотирикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_5 ; підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника серія та номер: 54387192, виданий 27 липня 2017 року, видавник: державний виконавець Богданова О.Г.; особа майно якої обтяжується: ОСОБА_1 ; обтяжувач майна: Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач зазначив про те, що ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержатель до якого перейшло право вимоги, у разі виникнення підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, визначених ст. 33 Закону України «Про іпотеку», наділений правом на задоволення кредиторських вимог в позасудовому порядку за умови наявності відповідного іпотечного застереження. Однак, наявність арешту іпотечного майна не дає іпотекодержателю скористатись своїм правом на позасудове врегулювання.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що права позивача накладеним арештом на квартиру не порушені, майно, на яке накладено арешт, належить не Товариству, а боржнику. Також зазначив, що позивач фактично обрав невірний спосіб захисту порушеного права, так як ОСОБА_1 не компетентний знімати арешт, який ним накладений не був.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1077, 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Доказ переходу прав вимоги за Договором про надання споживчого кредиту від 2.04.2008 року та Договору іпотеки №81718 від 2.04.2008 року від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект» підтверджується копією Договору факторингу № 4, що міститься в матеріалах справи (ас.ас.17-21).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15 березня 2018 року квартира АДРЕСА_1 значиться обтяженою на підставі іпотечного договору № 81718 від 2.04.2008, іпотекодержатель: ТОВ «Кей-Колект», іпотекодавець: ОСОБА_1 .

27.07.2017 року в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про арешт нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 згідно постанови державного виконавця Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ (ас. 27, зворот)

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» - іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України « Про виконавче провадження» встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Кей-Колект» зазначав, що у зв`язку із накладенням арешту на нерухоме майно товариство позбавлене можливості реалізувати своє право на позасудове врегулювання, як іпотекодержатель.

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

У разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (частина перша статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 54 «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, висловлених в постанові 61-16095св18 від 16 травня 2018 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення у справі, не врахував вказаних норм матеріального права та зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки накладення арешту на квартиру - предмет іпотеки порушує права іпотекодержателя, тому така квартира підлягає звільненню з-під арешту, накладеного органом ДВС.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають до стягнення на користь ТОВ «Кей-Колект» понесені останнім витрати по сплаті судового збору в сумі 4 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», подану його представником Пивоваровим Володимиром Івановичем - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що перебуває під арештом на підставі постанови, серія та номер: 54387192 від 27.07.2017 року, виданої Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 69) судові витрати у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: