Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2019 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Хода Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди за договором зберігання

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду позивач ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 13.05.2017 між ним та відповідачем був укладений договір зберігання, відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняв на відповідальне зберігання мальок риби у кількості 1,5 тон який зберігався у водоймі, розташованій у с. Чемериське Барського району Вінницької області. При вилові риби у жовтні 2017 була встановлена суттєва недостача переданого відповідачу на зберігання майна в кількості 5200 кг риби в наслідок неналежного виконання умов договору. Оскільки відповідач відмовляється добровільно відшкодувати завдану шкоду, позивач змушений звертатися до суду за захистом свої прав та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь збитки у сумі 173680 грн, 1751,80 грн судового збору та 1500 грн витрат на оплату звіту про незалежну оцінку майна.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Рачок Р.В. позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача адвокат Іванова В.О. позов не визнала, заперечувала проти його задоволення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов не доведений та не обґрунтований і в його задоволенні необхідно відмовити. До такого висновку суд дійшов з наступного.

13.05.2017 між поклажодавцем ОСОБА_1 та зберігачем ОСОБА_2 був укладений договір зберігання. Згідно п. 1.1. Договору ОСОБА_2 зобов'язався зберігати майно передане йому поклажодавцем, і повернути майно у цілості на першу вимогу Поклажодавця. Відповідно до п.1.2. Договору ОСОБА_2 отримав на зберігання рибу ( в тому числі мальок) в кількості 1,5 тон, яка зберігалася у водоймі, розташованій у с. Чемериське Барського району Вінницької області. Факт приймання майна на відповідальне зберігання підтверджується Актом приймання - передачі від 13.05.2017. Згідно п. 3.1. Договору ОСОБА_2 зобов'язався повернути передане на зберігання майно з урахуванням природного приросту риби у кількості 7,5 тон.

З письмового пояснення ОСОБА_2 , яке додане до позову, вбачається, що у жовтні 2017 року було здійснено виловлено 2300 кг риби.

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажедавцем) і повернути її поклажедавцеві у схоронності.

Згідно з частиною першою статті 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі, зокрема, у випадку укладення договору між фізичною та юридичною особою.

Положеннями ст. 949 ЦК України визначено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажедавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажедавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання.

Згідно ст. 950 ЦК України за втрату або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажедавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Ці норми конкретизують загальні правила цивільної відповідальності, яка передбачає наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (статті 22, статті 611 ЦК України).

За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В той же час, відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На виконання п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до вказаних норм права відшкодовуванні збитки мають бути реальними та їх розмір має бути належним чином встановлений.

Матеріали справи не підтверджують належним чином доведені збитки у сумі 173680 грн, оскільки наданий позивачем Звіт № 18-05/04 про незалежну оцінку майна виготовлений оцінювачем на припущеннях про те, що короп та товстолоб становлять рівні частини по 2600 кг коропа та 2600 кг товстолоба, вартість одного кілограма риби визначена як середня вартість риби, у висновку зазначено про можливу, а не конкретну, ринкову вартість об'єкта оцінки.

Суд не приймає письмове пояснення ОСОБА_2 як належний та допустимий доказ вини відповідача у спричиненні збитків позивачу, оскільки з його тексту вбачається, що з водоймища в с. Чемериське у жовтні 2017 року було здійснено вилов 2300 кг риби. Вказане пояснення не має відповідної форми, не містить реквізитів особи якій воно адресоване, написано різними почерками та підписано чотирма особами, у ньому не вказано період часу якого воно стосується.

Тобто, позивачем не доведено жодним доказом факту вилову риби у жовтні 2017, вагою 2300 кг, з водойми у с. Чемериське Барського району, а від так не доведено факт заподіяння збитку на суму 173680 грн, що не тягне наслідки за ст.ст. 950-951 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 виконав умови укладеного між сторонами Договору зберігання, а саме зберіг передану йому поклажодавцем 1,5 тон риби та повернув 2,3 тони риби на першу вимогу Поклажодавця, тобто повернув відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, як того вимагає ст. 949 ЦК України.

Суд не вбачає в діях ОСОБА_2 неправомірних дій чи бездіяльності, що завдали шкоди особистим немайновим правам позивача, в розумінні ст. ст. 1166 ЦК України.

Відшкодування збитків зберігачем, завданих поклажодавцеві, можливе лише у випадку втрати (нестачі) або пошкодження речі, що передана на зберігання, що передбачено ст. 951 ЦК України, а не у випадку відсутності бажаного природного приросту, як вимагає позивач.

Наперед визначена у Договорі умова щодо повернення відповідачем переданого на зберігання майна у більшому розмірі з урахуванням природного приросту в конкретному розмірі, не передбачена Главою 66 ЦК України, яка регулює відносини зберігання майна.

Отже, вищевикладене свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки відсутні правові підстави для задоволення позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного і керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, ст. 629, 936, 937, 949, 950, 951, 1166 ЦК України, суд -

ВИРIШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди за договором зберігання відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 14.05.2019