П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 760/15612/13-ц

Номер провадження 22-ц/824/5849/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року, постановлену під головуванням судді Українця В. В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за заявою ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення,

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних тогрів.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 30 січня 2014 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 січня 2014 року - скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №2706/1207/71-612 від 27 грудня 2007 року на загальну суму 1 403 215 грн. 35 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60, 50 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубчиною О.В. 08 серпня 2011 року, за реєстровим №2850, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2014 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року залишено без розгляду.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення у справі - повернуто заявнику без розгляду.

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою про відстрочення виконання рішення суду, яку обґрунтовував тим, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року скасовано рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 січня 2014 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначене рішення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На підставі ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» просив відстрочити виконання рішення у справі до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року (том ІІ а.с. 52 - 53) відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення.

Не погодившись із вищевказаним судовим рішенням, 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про відстрочку виконання рішення у справі №760/15612/13-ц до закінчення дії мораторію.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що наявність Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення суду або робить його неможливим.

Більше того, суд також дійшов помилкового висновку, що вказані заявником обставини не є підставою для відстрочення рішення суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2019 року поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглядати справу та завершити судовий розгляд за відсутності представника Банку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представників скаржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, однак існування Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення суду або робить його неможливим. Дією вказаного Закону вже відстрочено виконання судових рішень, зокрема, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною першою статті 435 ЦПК України регламентовано, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 цієї статті визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Проаналізувавши наведені вище норми можна дійти висновку, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

Таким чином, підставою для відстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, що відповідає критеріям цього закону.

Разом з тим, існування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення суду або робить його неможливим.

Суд першої інстанції в ході розгляду справи дійшов вірного висновку, що зазначені заявником обставини не є підставою для відстрочення виконання рішення, оскільки дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» фактично відстрочує виконання таких судових рішень, як звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У даному випадку, рішення Апеляційного суду міста Києва ухвалено 17 квітня 2014 року, тобто станом на 21 грудня 2018 року встановлений законом один рік вже сплинув.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення.

Доводи скаржника та його представників не спростовують висновків суду першої інстанції та не спливають на їх законність та обґрунтованість.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складене 31 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова