ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 385/762/18

провадження № 22-ц/4809/737/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Суровицької Л.В., Чельник О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області у складі судді Панасюка І.В. від 25 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини,-

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2002 року з ОСОБА_1 стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму заробітку на одну дитину щомісячно, починаючи з 13.12.2002 року та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак станом на 08 травня 2018 року у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів, яка за період з червня 2010 року по 08 травня 2018 року становить 100 047,41 грн.

При цьому, вказує, що відповідач умисно ухиляється від виконання свого обов`язку, оскільки є особою працездатного віку, має достатній рівень матеріального забезпечення для своєчасного виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Посилаючись на ці обставини, а також на ч.1 ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 30 734 грн.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 січня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з червня 2010 року по травень 2018 року в розмірі 30 734,03 грн., а також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема вказує, що при ухваленні рішення судом не було враховано його пояснення про те, що він постійно матеріально допомагав своєму синові, але чеки, які б підтвердили цей факт в нього не збереглися. Також він має від другого шлюбу неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому також матеріально допомагає за усною домовленістю з колишньою дружиною. У зв`язку з відсутністю власного житла, він був вимушений оформити довгостроковий кредит для добудови та реконструкції житлового будинку. Окрім важкого матеріального становища, в нього та його третьої дружини погіршився стан здоров`я, коштів на лікування та подальше медичне обстеження не вистачає. Також зазначив, що 08.06.2018 року він передав державному виконавцю Києво- Святошинського районного відділу ДВС у Київській області чеки в кількості 45 штук, які в нього випадково залишилися по сплаті аліментів своєму синові ОСОБА_5 , однак розрахунок заборгованості по аліментів він отримав лише 08.02.2019 року, в якому заборгованість станом на 01.06.2018 року склала 61 671, 32 грн. Вважає, що позивачка скористалася тим, що він не зберігав чеки по сплаті аліментів, оскільки на його думку заборгованість по аліментам в нього відсутня, безпідставно подала до суду даний позов. Також вказує, що державний виконавець про наявність заборгованості по аліментам його не повідомляв. Разом з тим, вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» стягнув з нього судовий збір, не врахувавши, що він є учасником бойових дій.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2002 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму заробітку на одну дитину щомісячно, починаючи з 13.12.2002 року та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.18/.

Виконавчий лист пред`явлено до виконання 17.08.2010 року.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києва-Святошинського районного управління юстиції від 25 серпня 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1212 від 25.12.2002 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі ј частини /а.с.19/.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 08 травня 2018 року, заборгованість за період з червня 2010 року по травень 2018 року становить 100 047,41 грн. /а.с.32-34/.

У статті 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Таким чином, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).

Суд першої інстанції встановивши наявність заборгованості по аліментів та відсутності доказів з боку відповідача, які б виключали його вину у виникненні заборгованості, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

В суд першої інстанції відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому не оспорював суму нарахованої заборгованості по аліментам, а не визнавав сам факт наявності такої заборгованості.

В суд апеляційної інстанції відповідач надав примірник копії довідки старшого виконавця Головного Територіального управління юстиції у Київській області Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби від 08.02.2019 р., в якій сума заборгованості по аліментам станом на 08.05.2018 року становить 80696,59 грн. і відрізняється від суми заборгованості по аліментам на ту ж дату за довідкою того ж державного виконавця від 08.05.2018 року, і яка становить - 100 047,41 грн.

Оцінюючи надані сторонами документи на підтвердження своїх вимог і заперечень, враховуючи, що дані документи несуть інформацію різного змісту про одні й ті ж обставини, тобто є суперечливими, колегія суддів, дотримуючись принципу змагальності сторін, вважає, що довідка старшого виконавця Головного Територіального управління юстиції у Київській області Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби від 08.02.2019 р., в якій сума заборгованості по аліментам станом на 08.05.2018 року становить 80696,59 грн., не є належним доказом у справі, оскільки її достовірність викликає сумнів через відсутність належного посвідчення копії.

Крім того, апеляційний суд враховує, що даний документ не був предметом розгляду суду першої інстанції, оскільки не подавався відповідачем в якості доказу.

Так, згідно ч. 3 ст.367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Доказів неможливості довідки про розмір заборгованості відповідач не надав.

З огляду на вказане, відповідачем не наведено об`єктивних підстав, які перешкоджали йому своєчасно сплачувати аліменти на дитину, тому доводи апеляційній скарги висновків суду не спростовують.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України ).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати необхідно скасувати виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C. G. Та інші проти Болгарії» («C.G. and others v.Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Враховуючи викладене та положення статті 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині стягнення судового збору відповідача та ухвалення в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 січня 2019 року скасувати в частині вирішення питання про судові витрати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: