КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/1208/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року у складі судді Чередніченко Н.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Компанії «Аррікано Ріал Естейд», Компанії «Драгон Капітал», Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Драгон Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа-ДК» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Компанії «Аррікано Ріал Естейт», Компанії «Драгон Капітал», Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа ДК», обґрунтовуючи його тим, що він є відомим бізнесменом, засновником ряду підприємств та автором бізнес-проектів, як в Україні, так і за кордоном. Зважаючи на особливості ведення бізнесу, особливу цінність для нього становлять його честь, гідність та ділова репутація, адже саме ці категорії відіграють визначальну роль при веденні бізнесових справ та підтримання ділових відносин. Проте, як стало відомо позивачу, в пресі, на прес-конференціях, під час публічних виступів та на прийомах, на сайті видання «Новое время», а також в мережі Інтернет, відповідачами масово була поширена інформація щодо нього - ОСОБА_1 , що стосується його діяльності як партнера в проекті щодо управління торгівельним центром « Скай Молл», що розташований у місті Києві.

Тому, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що ганьбить честь та гідність ОСОБА_1 , завдає шкоди діловій репутації, інформацію, що була поширена відповідачами щодо нього, а саме наступну інформацію та будь-яку іншу інформацію, пов`язану з нею за змістом та/або яка є посиланням на наступну інформацію:

1.1. інформацію, поширену Компанією «Агтісапо Real Estate Ріс», Компанією «Dragon Capital Limited», СП TOB «Драгон Капітал» на спільній прес-конференції ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а в подальшому також, проте не виключно, в статтях під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікованих у виданні «РБК-Україна»(ІНФОРМАЦІЯ_4),

«Інтерфакс-Україна» (ІНФОРМАЦІЯ_5),

«Commercial Property» (ІНФОРМАЦІЯ_6),

«Наши ожидания от прихода новой власти были выше - девелопер столичного ТРЦ SkyMail», «Arricano и Dragon Capital сообщили о попытках шантажа с остороны ОСОБА_1» наступного .змісту:

-«... ІНФОРМАЦІЯ_7. »;

-«...ІНФОРМАЦІЯ_8"»;

-«...ІНФОРМАЦІЯ_9»;

та зобов`язати Компанію «Arricano Real Estate Ріс», Компанію «Dragon Capital Limited», СП TOB «Драгон Капітал» здійснити за власний рахунок спростування вищезазначеної недостовірної інформації у той самий спосіб, в який ця інформації була поширена, а саме: шляхом оголошення на спільній прес-конференції за участі представників засобів масової інформації повідомлення про недостовірність вищезазначеної інформації.

1.2. інформацію, поширену ОСОБА_2 , ТОВ «Видавничий дім «Медіа-ДК» в тому числі, проте не виключно, в інтерв`ю журналу «Новое Время», що було опубліковано в вигляді статті-інтерв`ю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15» на інтернет-сторінці журналу «Новое время» (ІНФОРМАЦІЯ_10) та в НОМЕР_1 Журналу «Новое Время» від ІНФОРМАЦІЯ_14 р., наступного змісту:

-«...ІНФОРМАЦІЯ_13...»;

-«...ІНФОРМАЦІЯ_11»;

-«...ІНФОРМАЦІЯ_12 »;

-«...ІНФОРМАЦІЯ_16..»;

-« ...ІНФОРМАЦІЯ_17.»;

та зобов`язати ОСОБА_2, ТОВ «Видавничий дім «Медіа-ДК» здійснити за власний рахунок спростування вищезазначеної недостовірної інформації у той самий спосіб, в який ця інформації була поширена, а саме: шляхом опублікування в найближчому випуску журналу «Новое Время» та на головній сторінці сайту видання журналу «Новое Время» (http://nv.ua) протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішення у даній справі повідомлення про недостовірність вищезазначеної інформації.

1.3. інформацію, поширену ОСОБА_3 щодо

ОСОБА_1 , в тому числі, проте не виключно на зустрічі іноземних інвесторів з

Президентом України 02 жовтня 2014 року, яка в подальшому була поширена на

інтернет-сторінці видання «KyivPost» (ІНФОРМАЦІЯ_18) та випуску газети «Kyiv Post» від 03 жовтня 2014 року (Vol. 19. issue 40) під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_21» та інтернет-сторінці видання «depo.ua» (ІНФОРМАЦІЯ_19) під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_20», наступного змісту:

- «...ОСОБА_1 (50,03%),нарушая фидуциарные отношения, установленные между акционерами SkyMall Лондонским судом, более двух лет присваивает всю прибыль, генерируемую одним из наиболее успешных ТРЦ в стране, тем самым лишая миноритария иностранного инвестора (49,97%) всей положенной ему прибыли. С февраля 2012 г. сумма не полученной Arricano прибыли Arricano составила более 30 млн. долл.«21 мая на встрече со мной ОСОБА_1 и ОСОБА_4 (помощник ОСОБА_1 в проекте SkyMall) обратились к DUPD с предложением о выкупе пакета акций Arricano в ТРЦ SkyMall по стоимости в разы ниже рыночной. Так же был предложен вариант выкупа доли ОСОБА_1 по стоимости, превышающей рыночную. Третий вариант объединить усилия DUPD и ОСОБА_1 против Arricano и ОСОБА_2 в частности с целью совместно «надавить» на Arricano и выкупить ее пакет акций по низкой цене.... «Этот человек 58-й в вашем списке, господин президент. Как вы ответите?»»;

та зобов`язати ОСОБА_3 здійснити за власний рахунок спростування вищезазначеної недостовірної інформації у той самий спосіб, в який ця інформації була поширена, а саме: шляхом оголошення на прес-конференції за участі представників засобів масової інформації повідомлення про недостовірність вищезазначеної інформації.

Просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Компанії «Arricano Real Estate Ріс», Компанії «Dragon Capital Limited)), СП ТОВ «Драгон Капітал» 3 012 328, 77 (три мільйони дванадцять тисяч триста двадцять вісім доларів 77 центів) доларів США, що в еквіваленті станом на дату подачі позову становить 61 965 711,4 (шістдесят один.мільйон гривень дев`ятсот шістдесят п`ять тисяч сімсот одинадцять гривень 40 коп) грн. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вважає, що він не є публічною особою, оскільки у сферу його діяльності входить лише заняття підприємницькою діяльністю. Вважає, що поширення відповідачами негативної інформації здійснювалося ними спільно та являє собою єдину негативну піар-компанію об`єднану загальною ціллю - дискредитація честі, гідності та ділової репутації позивача. Вказує, що судом першої інстанції не було встановлено, що інформація, яка міститься у статтях, повністю суперечить дійсності. Вважає, що відповідачі своїми діями завдали йому збитків у вигляді упущеної вигоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із презумпції добропорядності. Обґрунтовував свої висновки тим, що у статтях та матеріалах відповідачами у справі було висловлено особисту думку, і надано виключно критичну оцінку. Таким чином, суд вважав, що висловлювання відповідачів не є фактичними твердженнями, а є виключно оціночними судженнями. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 є відомим бізнесменом, засновником підприємств, інвестором та автором бізнес проектів, він фактично є публічною особою, у зв`язку з чим підлягав ретельному громадському контролю і потенційно міг зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як він виконував або виконує свої функції, пов`язані з веденням бізнесу. З огляду на відмову у задоволенні вимог про визнання недостовірною інформації, суд не вбачав підстав для задоволення вимог про стягнення в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст.3, 28).

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст.34 Конституції України).

У відповідності із положеннями статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно положень статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Статтями 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи закріплено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьом,у зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч.5 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Судом установлено, що протягом вересня 2014 року - березня 2015 року в пpeci, мережі інтернет було опубліковано та поширено публікації під різними назвами, зокрема:

«ОСОБА_1 и ОСОБА_4 пытаются отобрать у Airricano ТРЦ«SkyMall»;

«У компании Airricano пытаются отобрать столичный ТРЦ «SkyMall»;

«Розгорается скандал вокруг крупнейшего ТРЦ столицы»;

«Конфликт вокруг Sky Mall: Акционер заявил о попрании права частной собственности в Украине»;

«Мажоритарщик ТРЦ Sky Mall при содействии госорганов препятствует реализации права Airricano на выкуп ТРЦ»;

«ОСОБА_2 vs ОСОБА_1: война продолжается»;

«Компании Airricano препятствуют в выкупе ТРЦ SKY MALL»;

«Акционер ТРЦ Sky Mall препятствует реализации права Airricano на викуп»;

«У компани Airricano намагаютъся відібpaти столичний ТРЦ Sky Mall»;

«Аррикано мешают викупить акции в Скаймол»;

«Компания Airricano обращается к Президенту с просьбой защитить ее права на ТРЦ «SkyMall», которых компания лишена осенью 2014 года»;

«ІНФОРМАЦІЯ_21»;

«ІНФОРМАЦІЯ_15»;

«Иностранные инвесторы пристыдили ОСОБА_5 и ОСОБА_6»;

«Очная ставка: ОСОБА_1 VS ОСОБА_2. Кому достанется ТРЦ Sky Mall»;

«Инвестор обвинил блок ОСОБА_5 в предвыборной коррупции»;

«Зарубежные инвесторы устроили ОСОБА_5 и ОСОБА_6 взбучку»;

«Лишние люди: депутаты Киевсовета массово бегут в Раду»;

«Бизнес по-украински: тайны 58 номера избирательного списка»;

«ОСОБА_3 просит руководство Украины обеспечить правовое решение вокруг Sky Mall»;

Airricano и Dragon Capital сообщили о попытках шантажа со стороны ОСОБА_1 »; та інші.

У подальшому, в липні 2015 року ОСОБА_2 було надано інтерв`ю в рамках сюжету жерналіста ОСОБА_7 "Координати "Скай-молл" для серії записів &quot; Слідство.Інфо".

Встановлено, що авторами та джерелом поширення вказаної в позові інформації є ОСОБА_2, ОСОБА_3 , Компанія «Аррікано Ріал Естейд», Компанія «Драгон Капітал», Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Драгон Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа-ДК», а поширення вказаної інформації мало систематичний характер та стосувалось особи ОСОБА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_1 є відомим бізнесменом, засновником ряду підприємств, інвестором та автором бізнес проектів, як в Україні, так і за кордоном, відіграє певну роль у суспільному житті у галузі економіки.

Апеляційний суд доходить висновку, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про те, що при вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача, і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Суд апеляційної інстанції вважає, що спростованою може бути інформація, що містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Крім того, апеляційний суд вважає, що вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Крім цього, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини вказав, що «приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується».

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року).

У параграфах 40-42 рішення у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29 березня 2005 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що журналістська свобода передбачає використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на "інформацію" та "ідеї", які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає "демократичного суспільства". Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі Lingens v. Austria, стор. 28, параграф 46). Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

Рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Рішенням Європейського суду від 15 березня 2011 року у справі «Отехі Мондрагон проти Іспанії» відзначено, що коментарі заявника проти короля Іспанії були зроблені у контексті політичної дискусії, яка має громадський інтерес. Висловлювання були зроблені під час прес-конференції, а відтак заявник не міг переформулювати, перефразувати свої слова чи взяти їх назад до того моменту, як вони були поширені.

Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч.1 ст.10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів».

Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч.2 ст.10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Таким чином, проаналізувавши матеріали цивільної справи у сукупності із нормами законодавства, практикою Європейського суду з прав людини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності порушень прав ОСОБА_1 з боку відповідачів, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а офіційні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що поширена відповідачами інформація про ОСОБА_1 містить оціночні судження відповідачів, а відповідно до ст.277 ЦК України, авторами використано висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки мають характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій тощо). А тому, такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, апеляційний суд вважає, що вимоги позовної заяви ОСОБА_1 про відшкодування збитків не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Правовідносини щодо відшкодування збитків регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника.

Суд апеляційної інстанції вважає, що за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про те, що вимоги не підлягають до задоволення, оскільки судом, зокрема, не встановлена наявність протиправної поведінки відповідачів у справі.

Указаним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі своїми діями завдали позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є публічною особою, оскільки у сферу його діяльності входить лише заняття підприємницькою діяльністю також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки під публічними особами слід розуміти не лише політиків та посадових осіб, а й публічних осіб в області спорту, мистецтва, культури, науки, економіки. Так, публічними фігурами є ті особи, які обіймають державну посаду і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль в громадському житті, чи то в галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи будь-якій іншій сфері.

Доводи апеляційної скарги про те, що поширення відповідачами негативної інформації здійснювалося ними спільно та являє собою єдину негативну піар-компанію об`єднану загальною ціллю - дискредитація честі, гідності та ділової репутації позивача, спростовуються апеляційним судом, оскільки є лише припущеннями ОСОБА_1 , і не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено "29" травня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко А.С. Сержанюк О.І. Сліпченко