Номер провадження 2/754/4611/19 Справа №754/2397/19
22 травня 2019 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді: Панченко О.М.
при секретарі: Табачука Д.О.,
за участю позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
На підставі рішення комісії з надання права користування жилою площею в гуртожитках ПАТ «Київенерго» від 13.08.2003 року №Д14/98 їй на родину з 8 осіб надано в користування кімнати 4;5 жилою площею 34,8 кв.м. в гуртожитку по АДРЕСА_1 про що видано ордер №3 від 18.07.2012 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві 18.01.2019 року за №36531985 у кімнатах 4,5 в гуртожитку по АДРЕСА_1 зареєстровано 8 осіб, у тому числі ОСОБА_3 Відповідач, ще перебуваючи у шлюбі з її сином ОСОБА_4 приблизно з березня 2017 року припинила підтримувати з ним шлюбно-сімейні стосунки та переїхала проживати за іншою адресою: АДРЕСА_2 і проживає по теперішній час. Шлюб між відповідачем та сином позивачки розірвано за рішенням суду 20.02.2018 року, проте відповідач продовжує бути зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, між нею (позивачем) та Відповідачем відсутня будь-яка домовленість або ж договір стосовно того, що Відповідач буде проживати в спірному житловому приміщенні. Факт того, що Відповідач без поважних причин не проживає у вказаній Квартирі підтверджується Актами ЖЕД та може бути підтверджений в судовому засіданні показами свідків.
В зв`язку з тим, що Відповідач вже тривалий час не проживає у вказаній Квартирі, не сплачує комунальні платежі та відмовляється в добровільному порядку вирішувати питання зняття її з місця реєстрації у Квартирі, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
На підставі викладеного, позивач просить суд:
1.Визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2019 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження . Призначено підготовче судове засідання.
Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2019 року зарито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилася. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суд не повідомляла.
Допитана в якості свідка ОСОБА_2 зазначила про те, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з березня 2017 року, не сплачує комунальні послуги та не цікавиться житлом.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторони відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Заслухавши Вступне слово позивача, свідка, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України, з наступних підстав.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогамист.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимогст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення комісії з надання права користування жилою площею в гуртожитках ПАТ «Київенерго» від 13.08.2003 року №Д14/98 позивачу на родину з 8 осіб надано в користування кімнати 4;5 жилою площею 34,8 кв.м. в гуртожитку по АДРЕСА_1 про що видано ордер №3 від 18.07.2012 року.
Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві 18.01.2019 року за №36531985 у кімнатах 4,5 в гуртожитку по АДРЕСА_1 зареєстровано 8 осіб, у тому числі ОСОБА_3
Як зазначила в судовому засіданні позивачка, відповідач, ще перебуваючи у шлюбі з її сином ОСОБА_4 приблизно з березня 2017 року припинила підтримувати з ним шлюбно-сімейні стосунки та переїхала проживати за іншою адресою: АДРЕСА_2 і проживає по теперішній час. Шлюб між відповідачем та сином позивачки розірвано за рішенням суду 20.02.2018 року, проте відповідач продовжує бути зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, між нею (позивачем) та Відповідачем відсутня будь-яка домовленість або ж договір стосовно того, що Відповідач буде проживати в спірному житловому приміщенні.
Згідно Актів ЖЕД 303 від 31.10.2018 року, 16.01.2019 року, затверджених начальником ЖЕД відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою реєстрації в травня 2017 року.
Позивач не має матеріальної можливості сплачувати комунальні послуги за не проживаючу в квартирі відповідачку тому її реєстрація порушує права позивача.
Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч.2ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України).
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Враховуючи викладене, а також те, що судом достовірно встановлено, що відповідач без поважних причин не мешкає за адресою: АДРЕСА_1, не утримує дане житло, не сплачує комунальні послуги. В даному житлі особистих речей її немає, вона там тільки зареєстрована,суд вважає, що остання втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У зв`язку із задоволенням позову згідно ст.141 ЦПК України з Відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.
Керуючись ст. 150 ЖК Української РСР, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 81,89, 141, 263-265, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768.40 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя