ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/3506/18 Головуючий суддя І інстанції Герцов О. М.
Провадження № 22-ц/818/1975/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про забезпечення позову або доказів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Коваленко І.П., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2019 року, постановлену у складі судді Герцова О.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Золота нива 1» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ізюмського міськрайонного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Золота нива 1» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

ОСОБА_1 22.01.2019 подав до суду клопотання про забезпечення позову та просив суд заборонити реєстрацію Додаткової угоди від 12.10.2011 до Договору оренди землі від 17.09.2007 в Державному земельному кадастрі України та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Клопотання обґрунтовував тим, що враховуючи спірність додаткової угоди, наявність розходження строків дії договору оренди землі, внесення змін до державних реєстрів на підставі такої угоди ускладнить виконання рішення суду, оскільки виключення інформації з реєстру потребує зусиль та коштів.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «Золота нива 1» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про забезпечення позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи. Вказав, що ухвала суду належним чином не вмотивована. Послався на те, що наразі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно строк дії оренди спірної земельної ділянки записаний до 02.04.2019, тоді як до суду відповідачем надано копію Додаткової угоди від 12.10.2011 до договору оренди землі від 17.10.2007, в якій строк оренди визначений до 24.12.2021. Зазначив, що внесення до реєстрів відомостей щодо строку дії оренди відповідно до оспорюваної Додаткової угоди ускладнить виконання рішення суду, оскільки виключення такої інформації потребує зусиль та коштів.

Директором ПП «Золота Нива 1» Коритним В.В. суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить останню залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, з огляду на те, що при її постановлені судом першої інстанції були дотримані вимог закону.

На обґрунтування відзиву зазначив, що ОСОБА_1 не були заявлені позовні вимоги щодо реєстрації спірної Додаткової угоди, що свідчить про те, що заявлені заходи забезпечення позову перебувають поза межами предмету спору. Вказав, що такі заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності відповідача, оскільки унеможливить виправлення технічної помилки у реєстрах, що в свою чергу зумовить ускладнення використання спірної земельної ділянки орендарем, що суперечить вимогам закону. Послався на те, що позивачем не наведено доказів того, що виконання ймовірного рішення може бути утрудненими невжиттям заходів забезпечення позову. Зауважив, що позивач не надав доказів недійсності спірної Додаткової угоди.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Благої С.В., за відсутності інших учасників судового засідання належним чином повідомлених про судове засідання, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 09.10.2018 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Золота Нива 1» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

ОСОБА_1 28.11.2018 уточнив позовні вимоги і остаточно просив витребувати з чужого незаконного володіння ПП «Золота Нива 1» на його користь земельну ділянку площею 6,2489 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Куньєвської сільської ради, КСП Жовтень, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визнати недійсною додаткову угоду, укладену 12 жовтня 2011 року між ПП «Золота Нива 1» та ОСОБА_2 , щодо внесення змін до умов договору оренди земельної ділянки площею 6,2489 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Куньєвської сільської ради, КСП Жовтень, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 17 вересня 2007 року.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 жовтня 2018 року було відкрито провадження у справі.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що обґрунтованих підтверджень необхідності забезпечення позову та його наслідків ОСОБА_1 суду надано не було, що не позбавляє права позивача звернутися до суду з таким клопотанням в подальшому.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається зі змісту уточненого позову позивач поставив питання про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та визнання недійсною додаткової угоди, укладену 12 жовтня 2011 року між ПП «Золота Нива 1» та ОСОБА_2 , щодо внесення змін до умов договору оренди земельної ділянки площею 6,2489 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Куньєвської сільської ради, КСП Жовтень, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 17 вересня 2007 року. (а. с. 3-6).

При цьому, на порушення положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України щодо розподілу тягаря доказування позивачем дійсно не було надано до суду передбачених у ст.ст. 77-80 ЦПК України доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання імовірного рішення суду.

Посилання заявника на те, що у разі задоволення позову він буде змушений вживати додаткових заходів для примусового виключення з державного реєстру записів щодо дати спірного договору оренди не свідчать про неможливість невиконання відповідного майбутнього рішення суду, що є необхідною умовою для застосування відповідних засобів забезпечення позову. Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме по собі рішення суду є підставою для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також, суду не було доведено, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

Суд враховує, що заявлені до застосування заходи забезпечення позову впливають на легальне використання земельної ділянки орендарем на підставі спірного договору оренди, що є перешкодою у провадженні господарської діяльності, та є непропорційним втручанням у захищене Конвенцією Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. право кожного на мирне володіння майном, до якого також відноситься майнове право користування майном на підставі договору оренди.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено обставини справи та належним чином аргументовано висновок про необґрунтованість підстав для забезпечення позову.

ОСОБА_1 вказаних висновків спростовано не було.

З огляду на те, що при постановленні ухвали районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 травня 2019 року.

Головуючий суддя

В.Б. Яцина

Судді колегії

І.П. Коваленко.

О.М. Хорошевський.