Постанова

Іменем України

25 липня 2019 року

м. Київ

справа № 487/4174/17

провадження № 61-40893св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2018 року у складі судді Кузьменко В. В. та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2018 року у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Лисенка П. П.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 13 червня 2013 року він працював на посаді начальника портового флоту Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ»). Наказом начальника Адміністрації Миколаївської філії ДП «АМПУ» «Про припинення трудового договору» від 21 липня 2017 року №340/о його було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату.

Підставою для звільнення слугував наказ начальника Адміністрації «Про внесення змін до штатного розпису» від 03 лютого 2017 року №107.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем не було дотримано умов колективного договору щодо своєчасного повідомлення профспілки про заплановані звільнення, їх причини, строки проведення, кількість категорій працівників, яких це може стосуватися. Відповідачем також не виконано обов`язок щодо проведення обов`язкових консультацій із профспілкою про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

03 лютого 2017 року його було ознайомлено із переліком всіх наявних вакантних посад, із якого ним було обрано посаду - заступник начальника служби - начальника комплексу портових операцій.

Проте, листом від 08 лютого 2017 року його було повідомлено про те, що зазначена посада включена до переліку вакантних посад помилково. Після цього вакантні посади йому не пропонувалися.

У Миколаївській філії ДП «АМПУ» фактично ніяких змін у організації виробництва та праці, які б супроводжувалися скороченням чисельності або штату працівників, не відбулося, оскільки незадовго до запланованого звільнення новопризначеним виконуючим обов`язків начальника філії було прийнято на роботу у філію цілий ряд осіб керівного складу із введенням під цих осіб до штатного розпису нових посад, після чого було прийнято рішення про зміну організаційної структури, виключно з метою скорочення осіб керівного складу, які працювали з попереднім керівництвом.

Враховуючи відсутність об`єктивних причин для скорочень, а також те, що його звільнення відбулося всупереч відмови профспілкової організації у надані згоди на звільнення працівника просив: визнати незаконним та скасувати наказ Миколаївської філії ДП «АМПУ» від 21 липня 2017 року № 340/о про його звільнення з посади начальника портового флоту Миколаївської філії ДП «АМПУ»; поновити його на посаді начальника портового флоту Миколаївської філії ДП «АМПУ»; стягнути з ДП «АМПУ» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2018 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Миколаївської філії ДП «АМПУ» від 21 липня 2017 року № 340/о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника портового флоту Миколаївської філії ДП «АМПУ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника портового флоту Миколаївської філії ДП «АМПУ». Стягнуто ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 295 559,70 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що з часу попередження про скорочення посади до дати фактичного звільнення відповідач повинен був пропонувати позивачу всі вакантні посади, які виникали у цей період, і не лише у Миколаївській філії, а і на всьому ДП «АМПУ». Однак позивачу після попередження про скорочення його посади і до дати фактичного звільнення вакантні посади не пропонувалися, хоча в цей період мали місце вивільнення та переведення працівників, внаслідок чого утворювалися вакантні посади. Крім того, після закінчення строку попередження про звільнення, фактично таке звільнення не відбулося і позивач продовжував ще тривалий час працювати на тій же посаді. Відповідачем не доведено, що у Миколаївській філії ДП «АМПУ» фактично відбулися зміни у організації виробництва та праці, які б супроводжувалися скороченням чисельності або штату працівників, оскільки портовий флот продовжує існувати в структурі порту з аналогічними завданнями та функціями, лише змінилася назва підрозділу. У період з 21 липня 2017 року до 17 квітня 2018 року (дата ухвалення судового рішення) позивач повинен був відпрацювати 185 днів, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 295 559,70 грн.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2018 року апеляційну скаргу ДП «АМПУ» залишено без задоволення, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ДП «АМПУ» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ДП «АМПУ» було дотримано процедуру під час звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Суди на порушення завдань та основних засад судочинства не дослідили відповідь профспілок на відповідність саме нормам трудового законодавства, не встановили її необґрунтованість, фактичні обставини справи, підстави звільнення працівника, його ділові якості, чим позбавили відповідача права на справедливий захист його прав. Висновок профспілки як доказ не має для судів заздалегідь встановленої сили, є неаргументованим і не містить посилань на правове обґрунтування незаконного звільнення працівника.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом Адміністрації Миколаївського морського порту від 13 червня 2013 року №5/о «По особовому складу», у зв`язку із реорганізацією державних підприємств морського транспорту та утворенням ДП «АМПУ», ОСОБА_1 з 13 червня 2013 року прийнято до утвореного ДП «АМПУ» на посаду начальника портового флоту з оплатою згідно з штатним розписом.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Адміністрації Миколаївського морського порту «Про внесення змін до штатного розпису» від 03 лютого 2017 року № 107, з 03 квітня 2017 року скорочено із штатного розпису посаду начальника портового флоту.

03 лютого 2017 року ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення та запропоновано вакантні посади, наявні в Миколаївській філії ДП «АМПУ».

ОСОБА_1 погодився на посаду заступника начальника служби - начальника комплексу служби портових операцій, однак листом від 08 лютого 2018 року його було повідомлено про те, що зазначена посада помилково була зазначена в переліку вакантних посад в адміністрації.

Наказом начальника Адміністрації Миколаївської філії ДП «АМПУ» від 21 липня 2017 року № 340/о ОСОБА_1 звільнено з посади з 21 липня 2017 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату на підставі наказу начальника адміністрації від 03 лютого 2017 року № 107 «Про внесення змін до штатного розпису».

З витягу з протоколу Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту від 20 червня 2017 року № 7/107 встановлено, що профспілка не давала згоду на звільнення за скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України начальника портового флоту ОСОБА_1 .

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Заводського районного суду міста Миколаєва.

09 липня 2019 року справа № 487/4174/17 надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що позивачу не були запропоновані усі наявні на підприємстві вакансії, включаючи 15 відокремлених підрозділів відповідача, які з`являлися на цих підприємствах до моменту звільнення позивача (21 липня 2017 року), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що відповідачем не виконано обов`язок, передбачений статтею 49-2 КЗпП України щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві і які існували на день звільнення. Також правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що у період з 03 березня до 24 липня 2017 року посада заступника начальника інженерної служби була вакантною на підприємстві, проте не була запропонована ОСОБА_1 .

Встановивши, що ОСОБА_1 є членом професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту, суди попередніх інстанцій дали належну оцінку рішенню профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення позивача, отриманого судом на підставі частини 9 статті 43 КЗпП України, та правильно виходили з того, що воно відповідає критеріям обґрунтованості у розумінні частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Також обґрунтованим є висновок місцевого суду, з яким погодився апеляційний суд про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням його трудових прав та вимог закону, що відповідно до статті 235 КЗпП України є підставою для поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи касаційної скарги про те, що відмова профспілки надати згоду на звільнення позивача належним чином не аргументована та не містить посилань на правове обґрунтування незаконного звільнення працівника, не заслуговують на увагу та спростовуються наявним у матеріалах справи витягом із протоколу засідання профкому від 20 червня 2017 року № 7/107, який містить посилання на неврахування власником суттєвих фактичних обставин та деталізоване правове обґрунтування незаконності звільнення, що відповідає положенням частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк