ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року м. Чернівці

справа № 727/6955/17

провадження №22-ц/822/953/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Національного банку України про захист прав споживача та відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою Національного банку України на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Чебан В.М.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Національного банку України про захист прав споживача та відшкодування шкоди.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 липня 2019 року відкрито провадження у справі.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд першої інстанції встановив, що справа підсудна Шевченківському районному суду м. Чернівці.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

У серпні 2019 року Національний банк України подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 липня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому суд першої інстанції помилково визначив підсудність справи за правилами процесуального закону про альтернативну підсудність.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у липні 2017 року звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до Національного банку України про захист прав споживача та відшкодування шкоди з посиланням на ч. 5 статті 110 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент звернення до суду з позовом), відповідно до якої позов про захист прав споживачів може пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 липня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про підсудність даної справи Шевченківському районному суду м.Чернівці у зв`язку з тим, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися за місцем проживання позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 вересня 2017 року апеляційну скаргу Національного банку України задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 липня 2017 року скасовано, питання про відкриття провадження по справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановляючи дану ухвалу, апеляційний суд вважав, що даний позов не пов`язаний із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто для подання до належного суду.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» і вважав, що дана справа не підсудна Шевченківському районному суду м.Чернівці.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 16 листопада 2017 року ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 16 листопада 2017 року, справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 липня 2019 року відкрито провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЦПК України, в редакції на момент пред`явлення позову, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до частини п`ятої статті 110 ЦПК України, в редакції на момент пред`явлення позову, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що даний закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Таким чином, споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункти 3, 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Аналіз положень статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пункт 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статті 1 «Про захист прав споживачів» свідчить про те, що споживачем фінансових послуг за договором депозиту є вкладник, а виконавцем послуг та особою, яка несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, є банк.

Спірні правовідносини, які виникли між ОСОБА_3 та Національним банком України, не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Предметом позову у даній справі є відшкодування майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_3 як вкладнику публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») протиправною бездіяльністю Національного банку України.

Відповідно до частини шостої статті 110 ЦПК України, в редакції на момент пред`явлення позову, позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем завдання шкоди.

Зі змісту договорів банківського вкладу від 13 лютого 2014 року № 263/4100/685471 та 21 лютого 2014 року № 263/4100/688397 вбачається, що вони укладені між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 у відділенні № 4100 ПАТ «Банк Форум» за адресою: м. Чернівці, вул. Шевченка, 23, а тому справа підсудна Шевченківському районному суду м.Чернівці.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року за результатом перегляду даної справи в касаційному порядку.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що з липня 2017 року по вересень 2019 року справа по суті не розглядалася, оскільки декілька разів вирішувалося питання підсудності справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами.

Колегія суддів вважає, що тривале вирішення питання про підсудність даної справи ставить під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. Непослідовність національного суду створює Гринюк Т.М. перешкоди у реалізації права на судовий захист.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги і вважає, що заявниці має бути забезпечено доступ до правосуддя, що включає і розгляд справи по суті.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 липня 2019 року про відкриття провадження у справі залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк