Постанова

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа №758/1573/14-ц

провадження №61-47180св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач- відповідач за зустрічним позовом- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач- позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року у складі судді

Шахової О. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя.

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року у складі судді Захарчук С. С. відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява подана у порядку, передбаченому статтями 118-120 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали), підстав для відмови у відкритті провадження у справі або для повернення позовної заяви з наданих суду матеріалів не вбачається.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 31 жовтня 2016 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року.

Постановою Верховного Суду 13 червня 2018 року касаційну скаргу

ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року скасовано, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_2 апеляційну скаргу подав з пропуском строку на апеляційне оскарження, а у встановлений судом строк, не навів поважних підстав для поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена передчасно, не ґрунтується на засадах верховенства права. Апеляційний суд установив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів у розумінні частини другої статті 78 ЦПК України.

Касаційна скарга також містить посилання на порушення апеляційним судом пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України, статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи інших учасників справи

13 грудня 2018 року надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, у якій остання просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу апеляційного суду без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що дії ОСОБА_1 направлені на затягування розгляду справи, оскільки останній не бажає отримувати судові рішення за вказаною ним адресою та безпідставно двічі оскаржує аналогічні судові рішення.

ОСОБА_3 не скористалася правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направила.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною другою статті 294 ЦПК України у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до частини першої статті 73, частини третьої статті 294 ЦПК України у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у разі наявності поважних причин пропущення цього строку.

З обставин справи слідує, що ухвалою від 13 березня 2014 року Подільський районний суд м. Києва відкрив провадження у справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя.

12 вересня 2014 року ОСОБА_2 знайомився з матеріалами справи, про що свідчить розписка ( а. с. 216 т. 1).

31 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року про відкриття провадження у справі, тобто зі спливом понад 2,5 років встановленого законодавством процесуального строку апеляційного оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року скасовано, справу направлено до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з підстав несплати судового збору та для подачі ним заяви про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження із наведенням обставин і доказів, які свідчать про поважність причин пропуску такого строку. Дана ухвала неодноразово направлялась на поштову адресу ОСОБА_2 , зазначену в апеляційній скарзі.

18 жовтня 2018 року на адресу Київського апеляційного суду ОСОБА_2 подано заяву на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: довідку до акта-огляду МСЕК, яка підтверджує інвалідність другої групи та заяву про поновлення строкук на апеляційне оскарження.

Як на підставу пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 послався на те, що оспорену ним ухвалу він не отримував, а матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо її отримання. Просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк апеляційного оскарження, проте у разі ненаведення заявником поважних причин пропущення цього строку, у суду відсутні на це процесуальні повноваження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Апеляційний суд, установивши, що з апеляційною скаргою на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року про відкриття провадження у справі ОСОБА_2 звернувся зіспливом понад 2,5 років встановленого законодавством процесуального строку апеляційного оскарження, на виконання вимог суду щодо наведення інших поважних підстав пропуску строку, заявником наведені причини, які спростовуються матеріалами справи, а саме доказами про його обізнаність про оскаржену ухвалу місцевого суду. Інших переконливих доводів, що дали б суду апеляційної інстанції підстави для відкриття апеляційного провадження у справі зі спливом значного часу з дня ухвалення судового рішеннязаявник не навів та дійшов вірного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом.

У силу положень частини третьої статті 27 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент постановлення місцевим судом ухвали, особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Доводи касаційної скарги висновок апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська