ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1514/19 Номер провадження 22-ц/814/2521/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 22 липня 2019 року, постановлене суддею Самсоновою О.А. (повний текст складено 25 липня 2019 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

20.03.2019 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, в якому просить припинити право спільної сумісної власності подружжя та стягнути із ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію в розмірі 42 480,00 грн. за Ѕ частину вартості транспортного засобу вантажного автомобіля «ГАЗ 33023», 2006 року випуску. Оскільки вказаний транспортний засіб придбаний під час їх перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, хоч і був зареєстрований за відповідачем, тому кожен з них має право на Ѕ частину автомобіля, ринкова вартість якого наразі становить 84 960,00 грн. Відповідач без її згоди здійснив відчуження спільного автомобіля, тому просить стягнути з відповідача на її користь половину вартості автомобіля.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 22.07.2019 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права та не внесено на депозитний рахунок суду вартість Ѕ частки спірного автомобіля, що є обов`язковою вимогою відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що правомірно не заявляла позовні вимоги про визнання за нею права власності на частку у спільному майні, оскільки таке майно є спільною сумісною власністю згідно ст.ст.70,71 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України.

Заперечує висновки суду першої інстанції про необхідність сплати нею на депозитний рахунок суду вартість частки спірного автомобіля, оскільки вона залишає його в одноосібній власності відповідача та погоджується отримати грошову компенсацію замість своєї частки.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково не врахував, що відповідач у своїх поясненнях наголошував, що автомобіль є єдиним джерелом для його існування і віддавати його позивачці не збирається.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України).

За правилом ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладені норми цивільного процесуального права та враховуючи ціну позову, апеляційний суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги. При цьому враховує наступне.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2005 по 29.09.2017./а.с. 11/.

Під час шлюбу сторін відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 17.09.2016 №5341/2016/075928 ОСОБА_2 придбано за 5 000,00 грн. транспортний засіб: марка ГАЗ, модель 33023, рік випуску - 2006, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , і який 17.09.2016 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 ./а.с.79,80/

Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області №31/16-9-Р-11ад від 01.03.2019 на запит адвоката Роменської Т.В. від 27.02.2019 вантажний автомобіль «ГАЗ 33023» 2006 року випуску, двигун V=2285 куб.см, був зареєстрований 30.11.2007 за ОСОБА_2 та 17.09. 2016 зазначений автомобіль перереєстровано на іншу фізичну особу./а.с.12/

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що позивачем обрано не належний спосіб захисту оспорюваного права. Замість визнання частки у праві спільної сумісної власності на неподільне майно, позивач, фактично, звернулася з позовом про поділ майна подружжя шляхом отримання грошової компенсації без внесення на депозитний рахунок суду вартість Ѕ частки спірного автомобіля, що є обов`язковою вимогою відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України. Підстави позову, зокрема, продаж відповідачем без її згоди спільного майна, позивачем не змінювалися.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками. Районний суд, вірно встановивши фактичні обставини щодо правового статусу спірного автомобіля як спільного майна подружжя та рівності часток кожного із сторін у праві власності на цей автомобіль, помилково відмовив у стягненні на користь позивачки грошової компенсації половини вартості спірного майна.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення, за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. (зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17).

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічна норма щодо рівності частоку разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, закріплена частинами другою та третьою статті 372 ЦК України. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до положень частини четвертої та п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливо за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частинами першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції хоча і належним чином оцінив надані докази та встановив, що відповідачем не спростована презумпція спільності набутого в шлюбі майна, проте дійшов хибного висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту оспорюваного права, яким має бути позов на підставі статті 365 ЦК України.

Однак апеляційний суд звертає увагу, що нормою статті 365 ЦК України регламентовано порядок припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, які мають попередньо внести вартість частки на депозитний рахунок суду. У даному спорі позивач бажає одержати грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні та припинити своє право спільної власності та правомірно зазначила правовою підставою своїх позовних вимог ст.71 СК України та ст.364 ЦК України.

На підставі встановлених фактичних обставин та викладених норм права, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового про задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за позов в розмірі 1536,80 грн., витрати на проведення незалежної оцінки майна в розмірі 2 000,00 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн., витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 310,00 грн., а всього 11 846,80 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 22 липня 2019 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) 42 480,00 (сорок дві тисячі чотириста вісімдесят) гривень у рахунок компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля «ГАЗ 33023» 2006 року випуску, двигун V=2285 куб.см.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на автомобіль «ГАЗ 33023» 2006 року випуску, двигун V=2285куб.см, колір білий.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору за позов в розмірі 1536,80 грн., витрати на проведення незалежної оцінки майна в розмірі 2 000,00 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 310,00 грн., а всього 11 846,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.09.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

О.В. Чумак