ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 387/1101/17

провадження № 22-ц/4809/169/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Діманової Н.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2018 року у складі суддіЦотка В.В. і

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20.10.2017, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , речове право на підставі якого зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2017 року за № 22993640.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 7,08 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка знаходиться на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області.

24.07.2013 ОСОБА_1 надала довіреність на ім`я ОСОБА_2 на представництво її інтересів у справах, щодо вказаної земельної ділянки для виконання дій укладати (розривати) договори оренди земельної ділянки, передавати земельну ділянку в оренду з отриманням грошових коштів, одержувати дивіденди, виплати в грошовому виразі або натуральному, в одержанні розписуватись за неї, а також виконувати всі інші дії в межах та обсязі, передбачених для такого роду уповноважень.

Строк дії вказаної довіреності на 10 років.

04.12.2017 з інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 106115931 ОСОБА_1 дізналася про реєстрацію 24.10.2017 права ОСОБА_2 на користування належною позивачеві земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) строком дії на 96 років, ціна продажу права 10 000 гривень.

Підставою для виникнення такого права зазначено договір від 20.10.2017, який нібито укладений між нею та відповідачем.

Оскільки ОСОБА_1 не мала волевиявлення на укладення вказаного правочину, його не підписувала та не уповноважувала на його укладання інших осіб, вважає, що є підстави для визнання договору на право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ) недійсним.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20.10.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , речове право на підставі якого зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2017 року за № 22993640.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що підпис від імені ОСОБА_1 у договорі від 20.10.2017 вчинений не позивачем, а іншою особою.

На цій підставі суд вважав доведеним позивачем факт укладення договору всупереч його волі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Позивачем не надано суду жодних належних та обґрунтованих доказів та підтвердження обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги.

На момент укладання правочину волевиявлення позивача було вільним та відповідало її внутрішній волі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 адвокат Костенко В.Л. підтримав доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 7,08 гектара, з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка розташована на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 914 від 06.06.2013, виданого Добровеличківською державною нотаріальною конторою ( т.1 а.с.8-9 ).

З договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20.10.2017, укладеного між ОСОБА_1 (власник) до ОСОБА_2 (землекориствач), речове право на підставі якого зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2017 за № 22993640, встановлено, що власник надає в користування землекористувачу, а землекористувач приймає в користування від власника земельну ділянку площею 7,08 га, яка розташована на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, з кадастровим номером НОМЕР_1 , цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою використання її для сільськогосподарських потреб.

За весь період користування земельною ділянкою землекористувач сплачує власнику плату в розмірі 10000 гривень 00 копійок.

Строк дії договору емфітевзису становить 96 років (т.1 а.с. 31-32).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України).

Письмова форма договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На укладений договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Як встановлено судом, позивач являється власником земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 7,08 гектара, з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка розташована на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 914 від 06.06.2013, виданого Добровеличківською державною нотаріальною конторою ( т.1 а.с.8-9 ).

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2017 за № 22993640, зареєстровано речове право на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) укладеного 20.10.2017 між ОСОБА_1 (власник) до ОСОБА_2 (землекориствач), строк дії 96 років ( т.1 а.с.33).

Згідно висновку експерта № 8717/18659 від 14.08.2018, Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 у договорі від 20.10.2017 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , речове право на підставі якого зареєстровано 24.10.2017 за № 22993640, на лицьовій стороні другого аркуша документа, в графі "Підписи", в рядку "Підпис ___ОСОБА_1" - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою ( т.2 а.с. 66-70).

За ухвалою апеляційного суду від 27.12.2018 року по справі була проведена комісійна почеркознавча експертиза.

Згідно висновку комісійної судово-почеркознавчої експертизи № 1216-1218/19-32 від 09.04.2019, підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься в графі "ПІДПИСИ" у рядку між друкованими записами «ПІДПИС, « ОСОБА_1 .» на другому аркуші договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20.10.2017, укладеного від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

Підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься в графі "ПІДПИСИ" у рядку між друкованими записами «ПІДПИС, « ОСОБА_1 .» на другому аркуші договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20.10.2017, укладеного від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 (т.2 а.с.201-207).

Цивільне судочинство базується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого часники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Водночас на суд покладається обов`язок оцінки доказів за правилами, передбаченими ст. 89 ЦПК України.

Отже на основі спеціальних знань та наданих судами першої та апеляційної інстанцій об`єктів дослідження і матеріалів, експертами встановлено та надано категоричний негативний висновок, що підпис у оспорюваному договорі виконаний не позивачем, а іншою особою.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку висновку експерта з огляду на таке: при призначенні та проведенні експертизи було додержано вимоги законодавства; обставин, які виключали участь експерта у справі не встановлено; експерт є компетентним; експертні дослідження здійснені в межах повноважень експерта; кількість і якість наданих об`єктів дослідження виявилася достатньою для надання категоричного висновку; експерт надав повну відповідь на поставлене питання; дослідницька частина висновку узгоджується з підсумковим висновком експертизи; висновок є обґрунтованими не суперечить іншим доказам у справі та фактичним даним.

Відповідач доказів на спростування цих обставини не надав.

За клопотанням представника відповідача апеляційним судом була призначена комісійна судово-почеркознавча експертиза і експертами також надано категоричний негативний висновок, що підпис у оспорюваному договорі виконаний не позивачем, а іншою особою.

Таким чином суд першої інстанції надав правильну оцінку доказам, правильно і повно встановив обставини, що мають значення для справи.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов правильного висновку про відсутність волевиявлення позивача на укладення з відповідачем оспорюваного правочину, а тому суд обґрунтовано визнав оспорюваний позивачем договір недійсним з передбачених ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦПК України підстав.

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10.05.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко