ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3791/18

Головуючий у першій інстанції - Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/230/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Висоцької Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

учасники судового процесу:

скаржник: ОСОБА_2;

суб'єкт оскарження: головний державний виконавець Козелецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Неоменко Вячеслав Вікторович;

заінтересована особа: ОСОБА_4

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_2;

оскаржується ухвала Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2018 року про закриття провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Козелецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Неоменка Вячеслава Вікторовича,

прізвище судді: Соловей В. В.; місце та час постановлення ухвали: смт. Козелець, 11 год. 52 хв.;

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на постанову головного державного виконавця Козелецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Неоменка Вячеслава Вікторовича про накладення штрафу.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2018 року провадження у даній справі було закрито з роз»ясненням права на звернення за вирішенням питання про правомірність постанови до суду адміністративної юрисдикції.

В апеляційний скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягали у тому, що посилання суду першої інстанції на правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо розгляду подібних справ в порядку адміністративного судочинства не стосуються оскарження постанови державного виконавця про стягнення штрафу за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки вказане рішення державного виконавця було прийнято за рішенням цивільного суду внаслідок ухилення боржника від його виконання.

Вказував на те, що ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» не конкретизує видів штрафів, що застосовуються державним виконавцем в ході проведення виконавчих дій на виконання рішення суду, щодо яких законодавцем встановлено порядок їх оскарження в адміністративному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Козелецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Неоменко В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без зміни.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з такого.

Положеннями статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 11) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

З наведеної норми закону вбачається, що примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів та посадових осіб.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який серед іншого передбачає обов'язок суду розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби та позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Процесуальне законодавство встановлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (статті 447, 448 ЦПК України).

Згідно з правилами адміністративного судочинства, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, також мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ст..ю 287 КАСУ).

Положеннями ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, на відміну від оскарження дій державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, як це прописано у ч.1 ст. 74 Закону України « Про виконавче провадження ».

Отже, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди відповідно до правила ч.2 ст. 74 Закону України « Про виконавче провадження » підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до цивільного суду за оскарженням постанови головного державного виконавця Козелецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Неоменко В.В. від 08.10.2018 року, про накладення на нього штрафу у розмірі 50% суми заборгованості, що становить 21370 грн 61 коп. (а.с. 23).

Відповідно, суд першої інстанції правомірно, виходячи із зазначених вище вимог закону, зробив висновок про те, що зазначена постанова підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду першої інстанції на правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо розгляду подібних справ в порядку адміністративного судочинства є невірним не заслуговують на увагу, оскільки оскарження постанови державного виконавця про стягнення будь-якого штрафу, за правилом ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», має здійснюватись в порядку адміністративного судочинства

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання: Судді: