ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року

м.Суми

Справа №588/90/19

Номер провадження 22-ц/816/3301/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 квітня 2019 року в складі судді Линник О.С., ухваленого в м. Тростянець, повний текст якого складений 01 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 24 липня 2014 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки позичальник приєдналась до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при встановленні кредитного ліміту, зміні процентної ставки, нарахуванні комісії, пені та штрафу за порушення відповідачем зобов`язань банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 08 січня 2019 року утворився борг на загальну суму 12121 грн 11 коп., з яких: 893 грн 35 коп. - відсотки за користування кредитом; 10174 грн 37 коп. - пеня; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 553 грн 39 коп. - штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 01 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, а нарахування відсотків здійснюється на дату сплати поточного чергового платежу. При цьому, відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році. Як зауважив позивач, сплачені відповідачем кошти банк направляв, перш за все, на сплату боргу саме за тілом кредиту, тому станом на дату звернення до суду заборгованість за тілом кредиту відсутня. Оскільки сплата заборгованості за відсотками і штрафними санкціями відповідачем у повному обсязі не здійснювалась, так як суми внесених коштів вистачало лише на часткове погашення тіла кредиту, тому, на думку позивача, місцевий суд дійшов помилкового висновку, що заборгованість за відсотками та штрафними санкціями відсутня.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 24 липня 2014 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 10).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 погодилась з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчила, що була ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, у зв`язку з чим погодилась з тим, що є обізнаною в тому, що Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privat.com.ua, які вона зобов`язалась виконувати та регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» банк надав ОСОБА_1 наступну кредитну картку: НОМЕР_1 , дата відкриття 24 липня 2014 року, з терміном дії 02/18 (а.с. 49).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що за кредитним договором № б/н від 24 липня 2014 року станом на 08 січня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 12121 грн 11 коп., яка складається із: 893 грн 35 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 10174 грн 37 коп. пені; а також 500 грн штрафу фіксованої частини та 553 грн 39 коп. його процентної складової (а.с. 7, 8-9).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами договору було погоджено порядок списання кредитної заборгованості (в першу чергу списуються пеня та відсотки), однак банк таким правом не скористався, що підтверджується фактичними вимогами банку, згідно з якими заборгованість по тілу кредиту позивачем не визначається, так як банк просить стягнути лише відсотки та неустойку без зазначення на яку суму заборгованості (тіло кредиту) проведені такі нарахування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Виконання грошового зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою - пеня, штраф (ст. ст. 546, 549 ЦК України).

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторони погоджують розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки, у разі неналежного виконання зобов`язання.

У частині 1 статті 634 ЦК України йдеться про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 526, частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 534 цього Кодексу визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно п. 2.1.1.4.10 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитом, при реалізації банком права на стягнення неустойки, згідно розділу Відповідальність сторін Умов і правил, насамперед, направляються для погашення штрафів згідно розділів 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.8.1 і 2.1.116.1 цих Умов, далі - комісій, далі - пені згідно розділу 2.1.1.12.6.1 цих Умов, далі - відсотків по овердрафту, тіла овердрафту, далі - штрафів згідно розділів 2.1.1.12.6.2 і 2.1.1.12.7.4 цих Умов, далі - простроченого тіла кредиту, далі - відсотків по сплаті кредиту, далі - тіла кредиту до оплати, частина суми (в т.ч. суми, наданої позичальником понад суми щомісячного платежу) спрямовується на погашення заборгованості за кредитом (а.с. 12-26).

Таким чином, наведені вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку щодо стягнення процентів та сум неустойки, оскільки законом та п. 2.1.1.4.10 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку визначено порядок погашення кредитної заборгованості, а саме: в першу чергу погашаються проценти та неустойка, а потім тіло кредиту.

На думку колегії суддів, позивач не довів належними та допустимими доказами обставин щодо досягнення сторонами кредитного договору іншого порядку погашення кредиту. До того ж, підписана позичальником анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг умов щодо іншого порядку погашення кредиту не містить.

Отже, банк не скористався своїм правом на стягнення заборгованості за кредитом, як це передбачено умовами кредитного договору, так як банк не визначив заборгованості за тілом кредиту і в той же час просив стягнути відсотки за користування кредитом та неустойку без зазначення суми тіла кредиту, з урахуванням якої проведені вказані банком нарахування.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що банк надав належні письмові докази для підтвердження кредитної заборгованості та всіх її складових не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вказані обставини висновків суду не спростовують.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на 31 грудня 2015 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становила 780 грн, а сума сплачених нею коштів за вказаний період складала 1250 грн (а.с. 7). При цьому, за період з 01 червня 2016 року по 08 січня 2019 року сума використаних відповідачем коштів за кредитним лімітом становила лише 65 грн 75 коп., в той час як загальна сума сплачених відповідачем коштів на погашення кредитної заборгованості склала 1459 грн 68 коп. (а.с. 8-9).

Крім того, колегія суддів враховує обставини того, що строк дії кредитної картки за кредитним договором закінчився 28 лютого 2018 року (а.с.49). За таких обставин, колегія суддів вважає, що нарахування позивачем відсотків і неустойки після вказаної дати, тобто, після 28 лютого 2018 року, є безпідставним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про відмову в задоволенні позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 квітня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина