Провадження № 22-ц/801/1099/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 рокуСправа № 127/33170/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/33170/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2019 року, яке ухвалене суддею Медяною Ю.В. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 16 год 08 хв,

в с т а н о в и в :

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, мотивуючи позовні вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року було розірвано. У шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем.

Дитина потребує постійного догляду, нормального харчування, одягу, а також інших витрат необхідних для фізичного та розумового розвитку, син часто хворіє і позивач витрачає більшість коштів, які заробляє на лікування та утримання дитини. Відповідач свої батьківські обов`язки не виконує, матеріальної допомоги не надає, а позивач має незначний дохід та отримує 3800 грн на місяць.

Просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2019 року в частині встановленого розміру аліментів в сумі 1500 грн, ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Просила рішення суду першої інстанції в частині встановленого розміру аліментів в сумі 1500 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначив, що вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим, ухвалене з врахуванням усіх обставин справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 травня 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи, згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року було розірвано.

У шлюбі народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №685 (а.с.7).

Відповідно до довідки, виданої МКП «ЖЕК №12» від 03 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно довідки КЗ «ДНЗ №4 ВМР» Департаменту освіти Вінницької міської ради від 26 листопада 2018 року №116 ОСОБА_4 , відвідує КЗ «ДНЗ №4 ВМР» з 2015 року по теперішній час (а.с.10).

Відповідно довідки від 03 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 працює на посаді фахівця з розробки та тестування програмного забезпечення ТОВ «АЙБЕКС АЙТІ» та отримує середньомісячний оклад у розмірі 3800 грн (а.с.9).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 16 січня 2018 року №166/08-01-131р стосовно відповідача ОСОБА_4 за період з 2 кварталу 2018 року по 3 квартал 2018 року відсутня інформація про доходи (а.с.65).

Згідно довідки від 16 січня 2019 року у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України відсутні індивідуальні відомості про відповідача ОСОБА_4 (а.с.66).

Відповідно до інформаційної довідки від 01 березня 2019 року №158186520 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів відсутні відомості про наявність у відповідача ОСОБА_4 будь-якого нерухомого майна (а.с.67).

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої - третьої статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

Відповідно до приписів частини першої статті 182 СК України під час визначення розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 184 СК України передбачає визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач не має постійного місця роботи та постійного заробітку.

Враховуючи встановлені судом обставини про матеріальний стан відповідача, розмір витрат, які несе позивач на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно визначив розмір аліментів на дитину з батька у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки позивач не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач може надавати неповнолітньому сину матеріальну допомогу у визначеному нею розмірі 4000 грн.

Доводи апеляційної скарги, що при визначенні суми стягнення аліментів міським судом не враховано всі обставини справи, є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 22 травня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.