Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 306/2668/16-ц

провадження № 61-27147св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року у складі судді Жиганської Н. М. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Кондора Р. Ю., Фазикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14 травня 2013 року (справа № 710/1205/11) з відповідача на її користь було стягнуто майнову шкоду, завдану внаслідок пожежі, а саме: 46 854 грн - вартість відновлювального ремонту, 99 000 грн - упущену вигоду, 4 190 грн - вартість пошкодженого майна, а також витрати на проведення судової технічно-будівельної експертизи в розмірі 2 500 грн.

Оскільки відповідач не виконав вищевказане судове рішення, позивач, уточнивши вимоги, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просила стягнути з нього інфляційні втрати в сумі 46 388 грн 43 коп. і три відсотки річних у розмірі 5 681 грн, а всього: 52 069 грн 43 коп.

Короткий зміст рішення та ухвали судів попередніх інстанцій

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суди зробили висновки про відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних у зв'язку з невиконанням судового рішення про відшкодування майнової шкоди.

Короткий зміст доводів касаційної скарги

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що рішення суду про стягнення коштів (у тому числі, яке випливає з деліктних зобов'язань) зводиться до сплати грошей, тобто є грошовим зобов'язанням, за невиконання якого боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

У зв'язку з наведеним вважає оскаржувані судові рішення незаконними та необґрунтованими.

Справу № 306/2668/16-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що у грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пожежі (справа № 710/1205/11).

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2013 року у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14 травня 2013 року рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2013 року скасоване та ухвалене нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3, стягнуто з ОСОБА_4 на її користь вартість відновлювального ремонту нерухомого майна в розмірі 46 854 грн, збитки (упущену вигоду) в сумі 99 000 грн, вартість пошкодженого майна в розмірі 4 190 грн і витрати на проведення судової технічно-будівельної експертизи у сумі 2 500 грн.

На підставі виданого за цим судовим рішенням виконавчого листа державним виконавцем ВДВС Свалявського РУЮ Закарпатської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 липня 2013 року.

У подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 травня 2013 року в частині стягнення збитків (упущеної вигоди) скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному перегляді апеляційний суд Закарпатської області ухвалою від 21 січня 2014 року залишив без змін рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2013 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення збитків (упущеної вигоди) у сумі 99 000 грн.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 51 944 грн було видано 03 листопада 2014 року.

Відповідно до постанови заступника начальника відділу Свалявського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Янович С. П. від 25 квітня 2017 року виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа закінчене у зв'язку зі сплатою ОСОБА_4 суми боргу в зазначеному розмірі.

Підставою для подання даного позову стала тривала несплата відповідачем коштів за рішенням суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з виконанням судового рішення про відшкодування майнової шкоди, тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Апеляційний суд погодився з таким висновком місцевого суду, визнавши його обґрунтованим.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18.

В апеляційній скарзі на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року ОСОБА_3 посилалася на те, що положення статті 625 ЦК України поширюються на спірні правовідносини, які виникли з приводу несвоєчасного виконання рішення про відшкодування майнової шкоди. У зв'язку з цим вважала рішення суду першої інстанції необґрунтованим.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд вищезазначених норм права не врахував, указаних доводів апеляційної скарги не перевірив, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про залишення без змін рішення місцевого суду про відмову у стягненні сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов'язання (відшкодування майнової шкоди за рішенням суду).

Оскільки апеляційним судом були допущені порушення норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2017 року підлягає скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун В. П. Курило