ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/243/19Головуючий по 1 інстанції - Міщенко К.М.
Категорія: 304030000 Головуючий (суддя - доповідач) в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Храпка В.Д,

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівна про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, скасування державної реєстрації речового права,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В мотивування своїх позовних вимог вказував, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0168 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області загальною площею 2,4308 га.

На підставі укладеного між позивачем та ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» Договору оренди землі №172 від 01.09.2011 року, вказану вище земельну ділянку позивача передано останньому в строкове платне користування на умовах оренди строком на 5 років. Вказаний договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області, а між сторонами складено Акт про передачу та прийом земельної ділянки.

Кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0168 змінено на :01:001:0168 в зв`язку з приведенням до чинного законодавства, відповідно до розробленої технічної документації із землеустрою та внесено в базу даних.

Вказує, що 15 лютого 2017 року отримавши Витяг № НВ-017 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, позивачу стало відомо, що 31.10.2016 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором на підставі Додаткової угоди від 26.10.2016 року. Зазначене також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №81816010 від 04.03.2017 року.

Разом з тим, у електронній базі даних Державного реєстратора міститься сканкопія Додаткової угоди від 26.10.2016 року до договору оренди землі №172 від 01.09.2011 року, без підпису орендодавця.

Вказує, що Додаткову угоду він не підписував та будь-якого іншого волевиявлення, у тому числі представника на пролонгацію чи укладення нового договору з відповідачем не здійснював.

Оскільки позивач не підписував оспорювань Додаткову угоду до Договору і його волевиявлення на укладення не було, відповідно сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов цієї Додаткової угоди, що є підставою для визнання останньої недійсною та скасування державної реєстрації речового права.

На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсною Додаткову угоду від 26 жовтня 2016 року до договору оренди землі №172 від 01 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,4308 га, кадастровий номер :01:001:0168, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №009514 від 11.04.2003 року; скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на земельну ділянку розміром 2,4308 га, кадастровий номер :01:001:0168, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32169363 від 02.11.2016 року, та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 17223960 від 31.10.2016 року про право оренди ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,4308 га на підставі додаткової угоди № б/н від 26.10.2016 року до договору оренди землі №172 від 01.09.2011 року, кадастровий номер :01:001:0168, строком дії до 01.07.2024 року.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною Додаткову угоду від 26.10.2016 року до договору оренди землі №172 від 01.09.2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,4308 га кадастровий номер :01:001:0168, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №009514 від 11.04.2003 року.

Скасовано державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на земельну ділянку розміром 2,4308 га, кадастровий номер :01:001:0168, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32169363 від 02.11.2016 року, та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 17223960 від 31.10.2016 року про право оренди ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,4308 га на підставі додаткової угоди №б/н від 26.10.2016 року до договору оренди землі № 172 від 01.09.2011 року, кадастровий номер :01:001:0168, строком до 01.07.2024 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки орендодавець ОСОБА_1 не підписав Додаткову угоду від 26.10.2016 року до договору оренди землі №172 від 01.09.2011 року, то таким чином волевиявлення учасника правочину не було, а без волевиявлення сторони не можливе вчинення договору, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, тому позов підлягає задоволенню повністю.

В апеляційній скарзі ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс», посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просило його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом встановлено факт не підписання (не укладення) позивачем додаткової угоди від 26.10.2016 року до Договору оренди землі №172 від 01.09.2011 року, тобто сторона не підтвердила підписом згоду на викладені в додатковій угоді умови, що виключає можливість визнання додаткової угоди недійсною. Крім того, судом не взято до уваги норми ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не надано оцінки факту відсутності підписаного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також судом не встановлено, яке право порушене відповідачем та чи вимога позивача про недійсність правочину відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,43 га кадастровий номер :01:000:0168 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області , щ підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧР №009514, виданого 11.04.2003 року.

Відповідно до договору оренди землі №172 від 01.09.2011 року ОСОБА_1 надав в оренду ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс», належну йому земельну ділянку строком на 5 років. Розмір орендної плати становить 5,5 % від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки. Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області від 07.06.2012 року за №03855.

Згідно Акта про передачу та прийом земельної ділянки ОСОБА_1 передав земельну ділянку орендарю ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» розміром 2,43 га.

Відповідно до довідки №11192 виданої 15.02.2017 року відділом Держгеокадастру у Тальнівському районі, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0168 змінено на :01:001:0168 у зв`язку із приведенням до чинного законодавства.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №81816010 від 04.03.2017 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. 31.10.2016 року було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором.

Крім того, з Інформаційної довідки вбачається, що цим же приватним нотаріусом було здійснено державну реєстрацію речового права щодо Додаткової угоди від 26.10.2016 року, а строк дії Договору змінено та встановлено до 01.07.2024 року.

З Додаткової угоди від 26.10.2016 року до Договору оренди землі №172 від 01.09.2011 року укладеної між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» видно, що вона не містить підпису орендодавця ОСОБА_1

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою відповідачем не заперечувався факт не підписання орендодавцем спірної додаткової угоди.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно із статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухомість майна, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» визначено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Як передбачено частинами 1 та 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, недійсний договір не породжує для його сторін прав та обов`язків, на досягнення яких було спрямоване їх волевиявлення під час його документального оформлення.

Згідно з частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У апеляційній скарзі ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» вказує на те, що в матеріалах справи відсутня підписана обома сторонами додаткова угода від 26.10.2016 року до Договору оренди землі №172 від 01.09.2011 року, що виключає можливість визнання додаткової угоди недійсною.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Відповідно до статті 10 зазначеного Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32169363 від 02 листопада 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. про державну реєстрацію права власності та права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0168 за суб`єктом: ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» не підписано.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16.

Таким чином, судом встановлено факт того, що зареєстровано речове право було на підставі договору, який не підписаний позивачем.

Оскільки судом встановлено, що в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, то він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-99 цс13 від 18.09.2013 року.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем не доведено належними доказами факт укладання додаткової угоди до договору оренди, волевиявлення позивача на укладання договору, згоду позивача з усіма істотними умовами договору, а надана суду копія договору не містить підпису орендодавця, суд приходить до висновку, що належним чином складений додатковий договір до договору оренди земельної ділянки, належної позивачу, укладений між сторонами відсутній, а правових підстав для користування відповідачем земельною ділянкою, належною позивачу - суду не надано, що є підставою, з урахуванням проведення державної реєстрації речового права, для визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною (нікчемною).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що в судовому рішенні не визначено часу з якого додаткова угода вважається недійсною, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний право чин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 1 статті 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» - Овчаренка Олега Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2019 року.

Судді: