ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/981/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Ярмолюка О.І

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: представників учасників справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/22258/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2019 року (суддя Козак О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що внаслідок неправомірних дій відповідальних осіб ПАТ КБ «Приватбанк», що виразились у оформленні кредиту та подачі банком до суду позову про стягнення боргу за кредитом, якого він не отримував, його батько ОСОБА_4 .. отримавши значне психоемоційне навантаження, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилається на те, що його сім`єю були понесені матеріальні затрати, пов`язані з лікуванням батька ОСОБА_4 , його похованням, тому він вважає, що ці матеріальні збитки повинні бути відшкодовані відповідачем у розмірі 40 000 грн. Крім того, як зазначає позивач, його сім`ї була заподіяна непоправна моральна шкода, яку він оцінює в 1 360 000 грн. А тому, змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не проаналізував зміст позовної заяви, покази свідків, надані належні та допустимі докази по справі, а безпідставно взяв до уваги позицію відповідача про те, що в діях працівників банку не вбачається неправомірних дій. На думку апелянта, факти викладені ним у позовній заяві є достовірними і підтвердженими доказами, а тому позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що ОСОБА_4 , отримавши лист від ПАТ КБ «ПриватБанк» про наявність заборгованості за кредитним договором, 26.11.2012 та 14.06.2013 звертався з заявою до Хмельницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням провести перевірку по факту оформлення кредиту на його ім`я (а.с. 104-106 т. 1).

Крім того, 24.06.2013 ОСОБА_4 звертався із заявою до Городоцького РВ УМВС України в Хмельницькій області про вжиття заходів для проведення перевірки щодо вчинення злочинних дій відповідальною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», внаслідок яких особа незаконно заволоділа коштами банку на підставі внесення неправдивих відомостей про нього в комп`ютерну базу банку, використовуючи при цьому належний йому паспорт, вчинивши підробку його підпису, та про притягнення до відповідальності винних осіб.

По факту поданої ОСОБА_4 заяви внесено до ЄРДР за № 0000275 відомості за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, після чого вказане кримінальне провадження було направлено за підслідністю до СВ Хмельницького МВ.

05.06.2013 до Городоцького районного суду Хмельницької області ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано позов до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № НМХRRX09380111 від 22.06.2007 в сумі 68132,19 грн. та судових витрат в сумі 681,32 грн. (а.с. 70-114 т. 3)

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 26.07.2013 позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с. 112 на звороті-113 т. 3).

02.08.2013 ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно подало до Городоцького районного суду Хмельницької області позов до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № НМХRRX09380111 від 22.06.2007 в сумі 68132,19 грн. та судових витрат в сумі 681,32 грн. (а.с. 73 т. 2).

В ході розгляду справи було призначено судову почеркознавчу експертизу, за висновком якої підписи, проставлені на заяві позичальника № НМХRRХ09380111 від 22 червня 2007 року після слів «підпис» над словами «один примірник оригіналу договору мною отриманий» та у стрічці про отримання кредитної картки № 187788 після слів «ПІН отримав, дата 22.06.2007, підпис», - виконані ОСОБА_4 (а.с. 193-196 т. 2).

Заочним рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 28.01.2014 позов ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по договору № НМХRRХ09380111 від 22 червня 2007 року в сумі 68132,19 грн., а також 681,32 грн. сплаченого судового збору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 248 т. 2).

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 14.08.2014 заяву ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 28.01.2014, залишено без задоволення (а.с. 22 т. 2).

18.08.2014 ОСОБА_3 , як правонаступником ОСОБА_4 , було подано апеляційну скаргу на заочне рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 28.01.2014 (а.с. 229-231 т. 2)

На стадії апеляційного провадження старшим слідчим СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області на запит суду було надано копії почеркознавчих експертиз, проведених в рамках кримінального провадження № 0000275.

Згідно з висновком експертизи № 383/14-26 від 23.05.2014 встановлено, що підписи на заяві позичальника № НМХRRХ09380111 від 22 червня 2007 року у графах «Підпис (один примірник оригіналу договору мною отримано)» та «Підпис» виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою. Підписи на копіях 1,2,3,10,11 сторінок паспорту серії та номеру НОМЕР_1 та картки фізичної особи-платника податків на прізвище ОСОБА_4 під рукописними записами «Копія вірна ОСОБА_4 » виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою (а.с. 21-24 т. 3).

Також, згідно з висновком експертів № 1188/1189/14-21 від 10.09.2014 (в кримінальному провадженні № 0000275, підписи від імені ОСОБА_4 у заяві позичальника № НМХRRХ09380111 від 22 червня 2007 року в графі «Підпис (один примірник оригіналу договору мною отримано)», в графі «Підпис» про отримання кредитної картки № НОМЕР_2 , в електрофотокопіях 1,2,3,10,11 сторінок паспорту та картки фізичної особи - платника податків на прізвище ОСОБА_4 під словами «Копія вірна ОСОБА_4 », виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів.

Підписи від імені ОСОБА_4 у заяві позичальника № НМХRRХ09380111 від 22 червня 2007 року в графі «Підпис (один примірник оригіналу договору мною отримано)», в графі «Підпис» про отримання кредитної картки № НОМЕР_2 виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою. Підписи від імені ОСОБА_4 в електрофотокопіях 1,2,3,10,11 сторінок паспорту та картки фізичної особи-платника податків на прізвище ОСОБА_4 під словами «Копія вірна ОСОБА_4 », виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою (а.с. 26-31 т. 3)..

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25.09.2014 прийнято відмову від позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року скасовано і провадження у справі закрито. Повернуто ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір в розмірі 681 грн. 32 коп.

Також судом встановлено, що з посмертного епікризу Городоцької ЦРЛ та довідки про причину смерті, ОСОБА_4 поступив у відділення 28.01.2014 зі скаргами на серцебиття, виражену загальну слабкість, ниючі болі в ділянці серця, відчуття тривоги. Хворіє багато років, інвалід ІІІ групи, погіршення стану здоров`я зв`язує з психоемоційним навантаженням. 29.01.2014 о 13 год. хворому раптово стало погано, реанімаційні міроприємства були неефективними та в 13 год.40 хв. наступила смерть. Заключний діагноз: синдром Вольфа-Паркінсона-Уайта, стійка надшлуночкова тахікардія, раптова серцева смерть, асистолія. Причиною смерті ОСОБА_4 є синдром передчасного збудження шлуночка, серцево-судинна недостатність.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 31.03.2014 ОСОБА_4 станом на 31.03.2014 немає заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Кремінянської сільської ради Городоцького району Хмельницької області від 24.11.2014 № 511 ОСОБА_5 , вона дійсно провела поховання свого чоловіка ОСОБА_4 31.01.2014 за власні кошти. Згідно з наданими накладними та товарними чеками сума витрат становила 6579 грн.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України, необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Частиною 1 ст. 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12, та 81 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з висновком експерта № 18 від 25.04.2018 (проведеного в рамках кримінального провадження на підставі постанови заступника начальника СВ прокуратури Хмельницької області Карашецького В.З. від 08.02.2018), згідно з даними диспансерної карти Городоцької центральної районної лікарні гр. ОСОБА_4 вперше діагноз «Синдром Вольфа-Паркінсова-Уайта» був встановлений в 1990 році. Діагноз: «Ішемічна хвороба серця. Стенокардія напруги Функціональний клас ІІ. Атеросклеротичний кардіосклероз. Недостатність кровообігу І» вперше був виставлений 23.06.1997 року, але при лікуванні в Хмельницькому обласному кардіодиспансері з 24.03. по 03.04.1997 року та консультації кардіологом Хмельницького обласного кардіодиспансеру 05.05.1997 року виставлявся діагноз: «Пролапс мітрального клапану І ступеня, синдром Вольфа-Паркінсова-Уайта з частими пароксизмами тахікардій. Нейроциркуляторна дистонія. Недостатність кровообігу І». також в 1997 році гр. ОСОБА_4 переніс інфекційно-алергічний міокардит (а.с. 208-211 т. 1).

Згідно з даними медичної карти № 544/76 стаціонарного хворого Городоцької ЦРЛ гр. ОСОБА_4 поступив 28.01.2014 зі скаргами на серцебиття, задишку при незначному фізичному навантаженні, перебої в роботі серця, запаморочення, з анамнезу було відомо, що погіршення самопочуття тиждень, після психоемоційного перевантаження, також в минулому мав місце інфекційно-алергічний міокардит. При поступленні загальний стан був «посередній», відмічався легкий ціаноз губ, пульс був аритмічний 110 ударів за хвилину, артеріальний тиск 105/70 мм. рт.ст., ритм серцевої діяльності неправильний , відмічався систолічний шум на верхівці, набряків не було. При поступленні був виставлений клінічний діагноз: Синдром Вольфа-Паркінсона-Уайта, пароксизм суправентикулярної тахікардії. Серцева недостатність ІІ А ступеня. Враховуючи дані електрокардіограми від 28.01.2014 діагноз був встановлений вірно.

Хворому ОСОБА_4 було проведено обстеження та лікування. 29.01.2014 о 13.00 йому раптово стало погано, хворому проводилась частково вірна серцево-легенева реанімація, яка не дала позитивного результату, та 29.01.2014 о 13.40 констатовано біологічну смерть ОСОБА_4

Висновком встановлено, що будь-яке психоемоційне навантаження (стресова ситуація) чи фізичне навантаження могло сприяти загостренню захворювання - синдрому Вольфа-Паркінсова -Уайта та сприяти настанню смерті гр. ОСОБА_4 У 4 % випадків хворих із синдромом Вольфа-Паркінсова-Уайта смерть може наступити раптово без будь-яких психоемоційних та фізичних навантажень.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки, переглянуті в судовому засіданні відеозаписи телевізійних програм, інтерв`ю лікаря та матеріали справи не доводять наявність причинного зв`язку між діями банку та наслідками у вигляді смерті батька позивача, та заподіянням останньому моральної шкоди, неправомірність дій відповідача.

Крім наведеного, слід зазначити, що неправомірність дій банку не може полягати у зверненні до суду з позовом про стягнення боргу, оскільки правом звернення до суду, в порядку визначеному законом, наділена кожна особа у разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів.

Також подані позивачем документи щодо витрат на проведення поховання свідчать, що такі витрати понесла його мати ОСОБА_5 .

Таким чином, позивачем, відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, не доведено належними, допустимими та достовірними доказами заявлених ним позовних вимог, а тому, суд першої інстанції, правильно оцінивши докази по справі в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 травня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ О.І. Талалай

/підпис/ О.І. Ярмолюк

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Козак О.В. Провадження № 22-ц/4820/981/19

Доповідач - П`єнта І.В. Категорія № 30