Апеляційне провадження № 22-ц/824/5329/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 361/2105/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», в особі його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье»,

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Білик Г.О., -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ТОВ «ФК «Рантье» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Свої вимоги мотивувало тим, що 6 березня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 26 753,00 грн. зі сплатою 7,9 % річних за користування кредитом строком на 82 місяці. В подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором було набуте ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» відповідно до укладеного ним 31 грудня 2015 року з ПАТ «Ідея Банк» договору факторингу.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, чергові платежі не сплачувала, у зв`язку з чим станом на 21 березня 2016 року за кредитом утворилася заборгованість у розмірі 30 713,80 грн., з яких: 26 753,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3 960,80 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 30 713,80 грн., а також сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначало, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Суд дійшов помилкового висновку про необхідність додаткового оформлення відступлення права грошової вимоги та передчасність його вимог. Вважало, що є усі правові підстави для задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 1 грудня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Рантье» відхилено, заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Рантье» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 1 грудня 2016 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та суддів Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв`язку із зазначеним вищевказана апеляційна скарга підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 15.05.2019 року до участі у справі залучено правонаступника ТОВ «ФК «Рантьє» - ТОВ «Нью Файненс Сервіс», представник якого доводи апеляційної скарги підтримав, з підстав в ній викладених, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Про розгляд справи в суді апеляційної інстанції повідомлялася неодноразово, про що свідчать повернуті конверти з відділень поштового зв`язку з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с.ас.142,150). Також представником ТОВ «»Нью Файненс Сервіс» направлялося на адресу ОСОБА_1 судова повістка-повідомлення за адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається з витягу з сайту Укрпошта, вищевказане відправлення з судовою повісткою-повідомленням вручено ОСОБА_1 03.05.2019 особисто.

Апеляційний суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача по справі про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Товариством було заявлено передчасно, оскільки не надано доказів отримання відповідачем повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні.

Проте суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду, оскільки до нього суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.03.2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № L01.188.34752, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 26 753,00 грн., зі сплатою 7,9% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

31 грудня 2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №31/12-2, згідно умов якого клієнт (первісний кредитор) відступив (передав у власність) факторові (новому кредитору) з 31.12.2015 права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнту за плату.

З витягу з додатку №2 до договору факторингу №31/12-2 від 31.12.2015 року слідує, що згідно акту прийому-передачі прав вимог від 31.12.2015 ПАТ «Ідея Банк» передав, а ТОВ «Факторингова компанія Рантье» прийняв права вимоги до боржника за кредитним договором № L01.188.34752 від 16.03.2015.

Відповідно до договору факторингу № 28/02-1 від 28 лютого 2017 року, укладеного між ТОВ «ФК «Рантьє» та ТОВ «ФК «Серет», яке змінило найменування на ТОВ «Нью Файненс Сервіс», право вимоги за вищевказаним кредитним договором було відступлено останньому.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів того, що ТОВ «ФК «Рантье» набуло права вимоги від ПАТ «Ідея Банк», а відтак відповідно і немає підстав уважати, що позивач отримав це право вимоги та має право вимагати сплати боргу на свою користь не не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки наявний договір факторингу від 31 грудня 2015 року та Витяг з Додатку №2 до Договору факторингу 31/12-1 від 31.12.2015 свідчить, що ТОВ «ФК «Рантье» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 від ПАТ «Ідея Банк». Також матеріали справи містять розрахунок по заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № L01.188.34752 від 16 березня 2015 року (ас.ас.16,17, 22, 23).

При цьому, відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір факторингу від 31 грудня 2015 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Рантье», судом недійсними не визнані, а отже діє презумпція правомірності правочинів.

Проте на зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Крім того, неповідомлення про заміну кредитора також не звільняє боржника від виконання зобов`язання і не є перешкодою, оскільки відповідно до статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі, зокрема відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання.

Як вбачається, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 21 березня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 30 713,80 грн., з яких: 26 753,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3 960,80 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином умови кредитного договору, на користь ТОВ «Нью Файненс Сервіс», як правонаступника ТОВ «ФК «Рантье» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 30 713,80 грн., з яких: 26 753,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3 960,80 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями.

Згідно ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є,зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Рантье» підлягають стягненню судові витрати за подачу позовної заяви в розмірі 1378,00 грн. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 1515,80 грн, оскільки, як вбачається Договором факторингу № 28/02-ф від 28 лютого 2017 року до ТОВ «Нью Файненс Сервіс» від ТОВ «ФК «Рантье» право вимоги за сплаченим судовим збором у вказаній справі не переходило.

В зв`язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» в особі його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» в особі його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (, 01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 23-Б) заборгованість за кредитним договором № L01.188.34752 від 16 березня 2015 рокув розмірі 30 713 (тридцять тисяч сімсот тринадцять) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Рантье» (, 01601, м. Київ, вул. Червоноармійська. 13) судовий збір в розмірі 2 893 (дві тисячі вісімсот дев`яносто три) гривні 80 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 16 травня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: