23.05.2019 227/1023/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю:

секретаря судового засідання: Харькової Л.М.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього заборгованості за договором позики від 25 вересня 2012 року в сумі 42321,06 грн., з яких: 41088,06 грн. - основний борг, 1233,00 грн. - 3 % річних.

В обґрунтування позову посилається на те, що 25 вересня 2012 року сторони уклади договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 20 000 грн., що на дату укладення договору позики еквівалентно 1931 євро. Відповідно до розписки відповідачка зазначену суму зобов`язувалась повернути в місячний строк після пред`явлення вимоги ОСОБА_4 про повернення коштів. 14 листопада 2018 року на адресу відповідача позивач направив вимогу, за змістом якої відповідачу був наданий місячний строк для повернення грошей до 14 грудня 2018 року. Але на дату подачі позову відповідач виконав свої зобов`язання не в повному обсязі, а лише частково сплатив борг у сумі 20100,50 грн. Також зазначає, що відповідно до договору позики сума що підлягає до стягненню є 1931 Євро, що в гривневому еквіваленті на час звернення з позовом складає 61188,56 грн., але з урахуванням часткової сплати боргу в розмірі 20100,50 грн. сума боргу становить 41088,06 грн., що у євро складає 1297 Євро. 3 % річних від вказаної суми становить 1233,00 грн. У зв`язку з тим, що позивачу не було повернуто в повному обсязі добровільно у строк передбачений договором позику, у відповідача утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 19 квітня 2019 року постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 19 квітня 2019 року об 11.10 год.

Виклад заперечень представник відповідача адвокат Чумак І.М. міститься у відзиві на позовну заяву, в обґрунтування яких зазначила, що дійсно 25 вересня 2012 року відповідач згідно розписки отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 20000,00 грн., що еквівалентно 1931 Євро та вказану суму зобов`язався повернути в місячний строк після отримання вимоги позивача про повернення грошей. Отримавши вимогу, відповідач у місячний термін, а саме 12 грудня 2018 року повернув ОСОБА_4 зазначену у розписці суму 20000,00 грн. З позицією позивача щодо суму боргу, що залишається несплаченою у розмірі 41088,06 грн., що у Євро складає 1297 Євро, не погоджується, оскільки в даному випадку дотримана письмова форма договору позики у формі розписки, в якій сторони визначили предмет позики, а саме певну грошову суму, конкретно визначеної грошової одиниці, що була передана позикодавцем позичальникові 20000,00 грн., а зі змісту розписки не випливає, що відповідач зобов`язується повернути кошти в еквівалентному відношенні до ОСОБА_5 . Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, відповідач також не погоджується, адже суму боргу було повернуто вчасно.

Позивач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин хоча повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, звернувся в суд з заявою про розгляд справи у його відсутності за участі його представника ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В судовому засідання представник позивача підтримала позов з мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов заперечили та просили відмовити в позові з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку про відмову в позові з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 25 вересня 2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 20 000 грн., що еквівалентно 1931 євро. Вказану суму зобов`язується повернути в місячний строк після вимоги ОСОБА_4 про повернення грошей. (а.с.7)

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Цивільним законом визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Як вбачається з копії розписки від 25 вересня 2012 року сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові ОСОБА_4 в місячний строк після вимоги ОСОБА_4 про повернення грошей. (а.с.7)

14 листопада 2018 року на адресу відповідача позивач направив вимогу, за змістом якої ОСОБА_4 повідомляє ОСОБА_2 , що між ними було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачу було передано 20 000 грн., що на день видачі було еквівалентно 1931 євро. ОСОБА_4 просить відповідача повернути надані грошові кошти в сумі еквівалентної 1931 євро протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги. (а.с.8)

Вказану вимогу ОСОБА_2 отримав 15 листопада 2019 року, що підтверджується його особистим підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. (а.с.9)

Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов`язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли зобов`язання, що випливають з договору позики, що підтверджується розпискою та вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами.

Разом з тим, суд не погоджується з позицією позивача щодо суми позики у розмірі 1931 Євро, що на час подачі позову за курсом НБУ на 14 грудня 2018 року (термін повернення позики) складає 41088,06 грн.

Так, відповідно до приписів ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В даному випадку дотримана письмова форма договору позики у формі розписки, в якій сторони визначили предмет позики, а саме певну грошову суму, конкретно визначеної грошової одиниці, що була передана позикодавцем позичальникові - 20 000 грн.

Зі змісту розписки не випливає, що ОСОБА_2 зобов`язувався повернути кошти в еквівалентному відношенні до Євро.

Як ствердили в судовому засіданні учасники процесу, зокрема, відповідач та представник позивача, що предметом договору позики була саме грошові кошти у розмірі 20 000 в грошовій одиниці гривні.

Отже, згідно з умовами цього договору грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України гривні з визначенням грошового еквівалента євро. З тексту договору вбачається, та підтвердженні учасниками по справі, що гроші були отримані у гривні.

Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме 20000 грн., вказана сума і підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по цивільній справі №757/21343/15-ц.

А тому, суд не погоджується з доводами позивача про стягнення з відповідача в користь позивача боргу виходячи з валютного боргу в розмірі 1931 євро, що з вирахуванням вже сплаченоих відповідачем коштів в розмірі 20100,50 грн., становить 41088,06 грн. і вважає, що відповідач, відповідно до розписки, зобов`язаний був протягом місяця з дня вимоги повернути ОСОБА_4 борг у сумі 20 000 грн.

Як передбачено ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов`язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов`язання, про що також зазначено й в ст. 599 ЦК України.

Згідно Дублікату квитанції № ICKTI1212ON79Q.1 від 12 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» Курганов Андрій Анатолійович в повернення боргу за розпискою отримав поповнення на картковий рахунок № НОМЕР_1 від ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 20100,50 гривень. (а.с.10)

Отже, вказаною квитанцією підтверджується факт того, що відповідач ОСОБА_2 повернув суму позики позивачу ОСОБА_4 в повному обсязі в розмірі 20100,50 грн. та завчасно, тобто 12 грудня 2018 року, до закінчення встановленого розпискою місячного терміну.

Крім того, дану обставину також підтвердили в судовому засіданні учасники справи.

У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи, що суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний був протягом місяця з дня вимоги повернути ОСОБА_4 борг у сумі 20 000 грн., який він вчасно повернув, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики, немає, а отже в задоволені позовної вимоги про стягнення 41088,06 грн. - основного боргу необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача трьох відсотків річних, то суд виходить з наступного.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом (правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 2 вересня 2015 року у справі № 6-369 цс15).

Враховуючи, що відповідачем зобов`язання по поверненню грошових коштів за договором позики виконані своєчасно та в повному обсязі, то суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних безпідставною.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів за договором позики, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 23 травня 2019 року.

Суддя Л.С. Мацишин

23.05.2019