справа № 274/1970/19
провадження № 2-о/0274/101/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.05.19 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря Павлюк-Жук А.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні, про встановлення факту, що має юридичне значення, -
У квітні 2019 року заявник звернулася до суду із вказаною заявою. Зазначила, що є матірю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 14.12.1994 був призваний на військову службу в Збройні Сили України, а з червня 1997 року військову службу проходив у військовій частині НОМЕР_1 . З жовтня 2013 перебував на посаді головного сержанта взводу снайперів військової частини НОМЕР_1 . В період з 18.05.2014 перебував в кризовому районі, а з 19.05.2014 по 06.08.2014 залучався до участі у бойових діях в Донецькій та Луганській областях. 06.08.2014 при виконанні бойового завдання у смт. Георгіївка Лутугинського району Луганської області в зоні проведення бойових дій ОСОБА_2 отримав несумісну з життям вибухову травму і множинні осколкові проникаючі поранення тулуба та загинув. Зазначила, що встановлення факту загибелі її сина ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби 06.08.2014 у смт. Георгіївка Лутугинського району Луганської області України, що сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, має наслідком набуття її сином статусу жертви міжнародного збройного конфлікту як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, а це обумовлює виникнення у неї індивідуальних прав та обов`язків як матері загиблого, що передбачені цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.04.2019 відкрито провадження у вказаній справі. Призначено судовий розгляд на 03.05.2019.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, до суду не з`явилися без повідомлення причин.
Від заявниці надійшло клопотання про розгляд справи в її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.
Заінтересовані особи письмові пояснення (заперечення) проти заяви не подали.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України.
Оскільки усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності заявника та представників заінтересованих осіб, за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.10.1976, ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2 , який в період з 19.05.201 по 06.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, в Донецькій та Луганській областях. (а. с.4, 6).
Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 м. Ужгород, Міністерства оборони України від 11.08.2014 № 169 вбачається, що старшого прапорщика ОСОБА_2 , головного сержанта взводу снайперів, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті множинних сліпих проникаючих осколових поранень грудної клітини, виключено зі списків складу частини та всіх видів забезпечення(а.с. 42).
06.08.2014 старший прапорщик ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання отримав вибухову травму та множинні осколкові проникаючі поранення тулуба несумісні із життям. Подія сталася в районі м. Луганськ Луганської області, в Луганському міжнародному аеропорту близько 03 години 10 хвилин ночі, під час обстрілу Луганського міжнародного аеропорту з БМ-21 "град". ОСОБА_2 загинув, що підтверджується копією довідки про обставини травми (поранення, контузій, калітства) військової частини НОМЕР_1 (а.с. 34, 39).
Згідно копії витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №2404 від 22.08.2014) вбачається, що поранення і причина смерті ОСОБА_2 06.08.2014 пов`язані із виконанням обов`язків військової служби(а.с. 41).
Указом Президента України № 270/2015 від 15.05.2015, ОСОБА_2 (посмертно) нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня(а.с. 35).
Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ст. 75 Конституції України, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.
Пунктами 3, 9 ч. 1 ст. 85 Конституції України передбачено, що до повноважень Верховної Ради України, зокрема, належить: прийняття законів, оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.
У ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України.
У ст. 1, 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з подальшими змінами і доповненнями закріплено, що цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р з подальшими змінами і доповненнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, до якого також включено Лутугинський район Луганської області.
Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
Відповідно до ст.ст. 2, 7 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
Наведеними нормативно-правовими актами на законодавчому рівні у відповідності до положень ст. 85 Конституції України встановлено, що з 20 лютого 2014 року має місце збройна агресія Російської Федерації проти України, а окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями.
Дослідженими у справі доказами достовірно встановлено, що ОСОБА_2 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької і Луганської областей і 19.05.2014 при виконанні бойового завдання отримав поранення у смт. Георгіївка Лутугинського району Луганської області несумісне з життям та загинув.
Час, місце загибелі ОСОБА_2 викладені довідці про обставини травми, у лікарському свідоцтві про смерть, причина загибелі у системному аналізі із визнаними на законодавчому рівні обставинами і фактами дає обґрунтовані підстави вважати, що виконання ОСОБА_2 обов`язків військової служби на захист Батьківщини зумовлене саме збройною агресією Російської Федерації проти України в розумінні ст. 1 Закону України «Про оборону України», а фактичні обставини його загибелі свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між збройною агресією Російської Федерації проти України і загибеллю ОСОБА_2 ..
Встановлення цього факту для заявниці має юридичне значення, оскільки має наслідком набуття її сином статусу жертви міжнародного збройного конфлікту як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, а це обумовлює виникнення у неї індивідуальних прав та обов`язків як матері загиблого, що передбачені цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.
За викладених обставин, досліджених у судовому засіданні письмових доказів і законодавчих приписів суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог заявника, а тому заява підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 258, 259, 264, 265, 268, 315-319 ЦПК України, суд,-

Заяву задовольнити.
Встановити факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 06.08.2014 в районі смт. Георгіївка Лутугинського району Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.
Повний текст рішення суду виготовлено 03.05.2019.
Головуючий суддя О.В.Замега