Житомирський апеляційний суд
Справа №288/789/18 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 5 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 288/789/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2019 року, ухваленого під головуванням судді Рудника М.І. в смт. Попільня,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 54.9 кв.м., житловою площею 38.7 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами: сарай «Б» - 34.40 кв.м., погріб «В» - 11.20 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідачу належить на праві приватної власності житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 . Позивачка зареєстрована у вказаному будинку та більше десяти років відкрито мешкає у ньому разом зі своїми дітьми. Крім цього у будинку зареєстрований, але не проживає її чоловік - ОСОБА_4 . Зазначила, що разом із сім`єю обробляє земельну ділянку, здійснює догляд за будинком та зробила в ньому ремонт. Вказує, що відповідач із самого початку не заперечував щодо її проживання у даному будинку разом з чоловіком та дітьми.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги в сукупності аналогічні мотивам, викладеним у позовній заяві. Окремо наголошено на тому, що у спірному будинку позивачка відкрито мешкає з 1999 року, на той час відповідач не був власником житлового будинку та в судовому засіданні визнав факт її проживання в цьому будинку. Вважає, що суд необгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що вона, начебто знала, що будинок належить відповідачу, оскільки вона є добросовісним користувачем цього будинку і відкрито, безперервно в ньому проживає.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 . доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених у ній. Позивач до суду апеляційної інстанції не з`явилась.

Відповідач та його представник адвокат Чопівська Л.С. проти доводів апеляційної скарги заперечили, надали пояснення аналогічні мотивам, наведеним в рішенні суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положення статті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вона постійно проживала у спірному житлі, відкрито і безперервно користувалася ним на протязі 10 років, вживала заходи щодо збереження та ремонту спірного будинку.

Зі змісту довідки № 716 від 02 грудня 2006 року, виданої виконавчим комітетом Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області та виписок з погосподарських книг Єрчицької сільської ради встановлено, що позивачка прибула до спірного домогосподарства 04 грудня 1999 року з Сумської області та у подальшому була у ньому зареєстрована.

Сторонами не оспорюється той факт, що на момент прибуття позивачки до вказаного будинковолодіння відповідач не заперечував щодо її проживання у ньому разом зі сім`єю.

Разом з цим встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 05 лютого 2007 року виконавчим комітетом Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Єрчицької сільської ради № 3 від 18 січня 2007 року, є власником будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 8). Зазначене свідоцтво ніким не оспорене та є чинним.

Ураховуючи, що підставою заявлених позовних вимог про визнання права власності на будинковолодіння була набувальна давність, а позивач знала, що вказане нерухоме майно належить на праві власності відповідачу, тобто знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, про те, що позивач не є добросовісним набувачем, підстав, з якими закон пов`язує визнання права власності в порядку ст. 344 ЦК України, немає.

Крім цього, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою було доведено наявність всіх умов, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки змістом погосподарських книг Єрчицької сільської ради спростовується факт безперервного проживання ОСОБА_1 у спірному будинку.

Зокрема, відповідно до Виписки з погосподарської книги № 2 Єрчицької сільської ради за 2006-2010 роки, особовий рахунок АДРЕСА_2 , виданої виконавчим комітетом Єрчицької сільської ради № 85 від 23 лютого 2016 року, співмешканкою голови домогосподарства ОСОБА_6 значиться ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.60). Тобто судом встановлено, що ОСОБА_1 деякий час проживала в АДРЕСА_3 , що свідчить про те, що вона не володіла безперервно спірним майном.

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_1 користується та утримує спірний будинок та прибудинкову територію, обробляє присадибну земельну ділянку, проте зазначені обставини не надають позивачу права на задоволення її позовних вимог відповідно до положень ст. 344 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору виконав вимоги ст. 89, ст. 264 ЦПК України та у відповідності до зазначених норм дав належну оцінку встановленим обставинам і дослідженим доказам, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.05.2019.

Головуючий Судді