Справа №:755/2736/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"02" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Астахової О.О.,
при секретарі: Якименко Т.С.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду із позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на спадщину № 2-1046, виданого 19 серпня 2016 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .
На даний час в квартирі зареєстровані позивач та відповідач.
Відповідач ОСОБА_2 із 2012 року у квартирі не проживає, оскільки був тимчасово прописаний для пред`явлення паспорту за місцем вимоги, але фактично не проживав та не проживає у означеній квартирі.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження (а.с.20).
26 травня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі та призначено ї до судового розгляду по суті (а.с.26).
У судове засідання сторони не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 серпня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-1046, належить позивачу ОСОБА_1 та зареєстрована за позивачем на праві власності за даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №80130036 від 11 лютого 2017 року (а.с. 6, 7-8).
Відповідно до листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 1-34/163 від 01 березня 2018 року та за відомостями електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та знятий з реєстрації 29 травня 2017 року (а.с. 18, 46).
За даними акта затвердженого начальником ЖЕД-403 від 01 листопада 2017 року в квартирі АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 не проживає (а.с. 10-11).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України, визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки позивач звернулась до суду з проханням визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням керуючись ст. 405 ЦК України, а з матеріалів справи убачається, що відповідач знятий з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 з 29 травня 2017 року.
Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знаходять своє підтвердження матеріалами справи, та позов ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає залишенню без задоволення у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12-13, 141, 258-259, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 317, 321, 405 Цивільного кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити рішення суду до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О. Астахова