Справа № 196/618/19
№ провадження 2-з/196/14/2019
УХВАЛА

27.05.2019 смт. Царичанка

Суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Гудим О.М., розглянувши в судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №196/618/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову по цивільній справі №196/618/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

В заяві про забезпечення позову просить:

- накласти арешт на нежитлову будівлю (магазин), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 150,8 кв.м;

- заборонити відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, уповноваженим діяти в його інтересах здійснювати у будь-який спосіб відчуження будівлі (магазину), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 150,8 кв.м;

- заборонити відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, уповноваженим діяти в його інтересах змінювати у будь-який спосіб конфігурацію будівлі (магазину), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 150,8 кв.м.

Доцільність застосування заходів забезпечення позову мотивує тим, що 10 травня 2019 року нею до Царичанського районного суду Дніпропетровської області подано позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на нерухоме майно, в якій вона прохає суд:

- визнати недійсним договір дарування від 11 червня 2001 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як законним представником неповнолітнього сина ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Царичанської районної державної нотаріальної контори Кравчук С.В., зареєстрованого в реєстрі за №1062, відповідно до якого ОСОБА_3 (дарувальник) подарував, а ОСОБА_2 (обдарований) прийняв у дар житловий будинок ракушечниковий, обкладений цеглою А-1, жилою площею 48,7 кв.м, та слідуючі господарські будівлі і споруди: літня кухня шлакоблочна Е-1, сарай шлакоблочний І-1, гараж шлакоблочний З-1, що знаходяться в АДРЕСА_1 , розташовані на земельній ділянці Царичанської селищної ради Дніпропетровської області - у зв`язку із його удаваністю, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану нежитлову будівлю (магазин).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.12.2011 року ОСОБА_2 на підставі рішення від 16.02.2005 року №36 є власником нежитлової будівлі (магазину), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 150,8 кв.м, що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №32465699 від 13.12.2011 року.

03 лютого 2019 року вона отримала листа від ОСОБА_2 , датований 29.01.2019 року, в якому він просив її повернути в строк до 10.02.2019 року нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_2 після отримання даного позову може здійснити у будь-який спосіб відчуження спірного нерухомого майна з метою уникнення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а також може внести зміни до конфігурації вказаного нерухомого майна шляхом здійснення перебудови або добудови.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

В порядку ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у встановлений законом строк.

Частиною 3 статті 153 ЦПК України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Стадницький С.А. в судовому засіданні змінив вимоги заяви, відмовившись від вимоги про накладення арешту на нежитлову будівлю. Змінені вимоги заяви про забезпечення підтримав повністю.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала думку захисника та змінені вимоги про забезпечення позову повністю.

Суддя, заслухавши думку представника заявника та заявника, вивчивши заяву про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Заяву про забезпечення позову подано до суду з дотриманням порядку, встановленого ч.1 ст.152 ЦПК України.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборони вчинення певних дій.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Так, у цивільній справі № 196/618/19 позивачем ОСОБА_1 пред`явлено позов до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Дослідженням змісту та вимог позовної заяви встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо дійсності правочину на підставі якого відповідач ОСОБА_2 є власником нежитлової будівлі (магазину), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 150,8 кв.м.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову ... мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку, що на даний час є всі підстави припускати, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним та оправданим завданнями цивільного судочинства та забезпечуватиме ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, які вона має намір захистити при зверненні до суду.

Оскільки предметом позову є майно, на яке просить позивач накласти арешт, суд вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову є співмірними, та, з урахуванням того, що до вирішення справи по суті необхідно вжити заходи щодо збереження цього майна, тому суд дійшов висновку, що змінена заява про забезпечення позову підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, та, з урахуванням позовних вимог, необхідно до вирішення справи по суті заборонити вчиняти відчуження спірної нежитлової будівлі (магазину) у будь-який спосіб, та з метою збереження цього нерухомого майна в тому виді, що є на даний час з метою припинення його зносу та амортизації, - заборонити вчиняти будь-які дії щодо зміни конфігурації вказаної нежитлової будівлі.

За даних обставин суд приходить до переконання про необхідність повного задоволення поданої ОСОБА_1 зміненої заяви про забезпечення позову.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст.149-153, 258, 260, 353, 354, п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №196/618/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити повністю.

Заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, уповноваженим діяти в його інтересах, здійснювати у будь-який спосіб відчуження будівлі (магазину), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 150,8 кв.м;

Заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, уповноваженим діяти в його інтересах, змінювати у будь-який спосіб конфігурацію будівлі (магазину), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 150,8 кв.м.

Виконання ухвали покласти на Царичанський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській.

Копію ухвали направити для негайного виконання Царичанському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській, відповідачу ОСОБА_2 та заявникові позивачеві ОСОБА_1 , для відома.

Стягувач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Боржник - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О.М. ГУДИМ