П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 22-543 Головуючий у1-й інстанції Притула Н. Г.

Унікальний №761/14431/17 Доповідач Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року у справі за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Будинкоуправління № 12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, про виселення з службового житлового приміщення без надання іншого приміщення,-
у с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року Київське квартирно-експлуатаційне управління пред`явило в суд позов до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Будинкоуправління № 12 Київського квартирно-експлуатаційного управління МОУ, про виселення з службового житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого приміщення (а.с.1-5).

Позов обґрунтований тим, що квартира АДРЕСА_1 відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України, обліковується в Київському КЕУ та перебуває на балансі Будинкоуправління №12.

Зазначена квартира була надана, як службова ОСОБА_2 разом із сім`єю: дружина ОСОБА_1 та дві доньки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року у справі №761/34237/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний.

Позивач вказав, що на підставі спеціальних нормативно-правових актів, що визначають основні положення реалізації конституційного права саме військовослужбовців на житло за рахунок фонду оборонного відомства та регулюють відносини, що виникають у зв`язку із забезпеченням військовослужбовців службовим житлом на час проходження служби а також порядок вивільнення фонду службового житла оборонного відомства після розірвання шлюбу колишніми членами сім`ї військовослужбовця, відповідач має звільнити службове житло.

З урахуванням положень діючого законодавства, внаслідок розірвання шлюбу відповідач не має права на користування службовим житлом, оскільки перестала бути членом сім`ї військовослужбовця, а отже, підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Відповідач в порушення діючого законодавства квартиру не звільнила та продовжує там проживати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, Київське квартирно-експлуатаційне управління подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.174-182).

Відзиву на апеляційну скаргу учасники справи у визначений судом строк не подали.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: представника позивача, Руссова В. І., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.
Будинок АДРЕСА_2 перебуває на обліку Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України та на балансі Будинкоуправління №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України.
Квартира АДРЕСА_1 згідно із розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 січня 2006 року за № 62 включена до службового житла Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України.
ОСОБА_2 на сім`ю з чотирьох осіб - він, дружина - ОСОБА_1 та доньки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 09 березня 2006 року було видано ордер №00556 на право зайняття службового приміщення трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Всі указані особи зареєстровані в даній квартирі з 06 грудня 2006 року.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року (справа №761/34237/15-ц) розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Рішення суду набрало законної сили.
В грудні 2016 року позивач звертався до відповідача з проханням добровільного звільнення квартири. Лист був направлений поштою. Суду не надано доказів отримання вказаного листа, а відповідач у судовому засіданні пояснила, що вона не отримувала вказаний лист.
Крім того в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 21 травня 2007 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
За встановлених обставин районний суд дійшов висновку, що оскільки відповідач вселилась у квартиру на підставі ордеру, постійно проживає і зареєстрована там, не має іншого житла на момент подання позову про виселення, є підстави стверджувати, що вона має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена квартира є її «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.
Відтак, навіть якщо припустити, що позивач діє з метою задоволення інтересів військовослужбовців і членів їх сімей, які згідно з абзацом третім частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» мають право бути забезпеченими службовими житловими приміщеннями, а відповідач втратила право на користування службовим приміщенням у зв`язку з розірванням шлюбу з військовослужбовцем, членом сім`ї якого вона була, то пропорційність цій меті виселення відповідача, наявність в якої іншого житла судом не встановлено, без надання іншого житлового приміщення викликає обґрунтовані сумніви. Тому заявлені вимоги не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню.
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління апеляційний суд виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильного встановлення судом обставин, якими обґрунтовувались позовні вимоги, та невірного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, оскільки районним судом не застосовано до спірних правовідносин спеціальне законодавство, що визначає основні положення реалізації конституційного права військовослужбовців на житло за рахунок фонду оборонного відомства та регулює відносини, що виникають у зв`язку із забезпеченням військовослужбовців службовим житлом на час проходження служби та порядок вивільнення фонду службового житла оборонного відомства, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок користування службовими жилими приміщеннями визначений Главою 3 ЖК УРСР.
Відповідно до положень ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення (ст. 122 ЖК УРСР).
Згідно з положеннями ст. 123 ЖК УРСР до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.
За правилами ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.
У даному випадку з наявних у розпорядженні суду доказів убачається, що спірне житлове приміщення - квартира АДРЕСА_1 ,було надане ОСОБА_2 на сім`ю з чотирьох осіб - він, дружина - ОСОБА_1 та доньки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 09 березня 2006 року. На право зайняття спірної трикімнатної квартири було видано ордер на право зайняття службового приміщення №00556 (а.с.10-11).
Отже ОСОБА_1 була заселена у спірне службове житлове приміщення на законних підставах у якості члена сім`ї наймача цього житлового приміщення.
Наймач службового житлового приміщення - ОСОБА_2 , проходить військову службу у Збройних Силах України.
Розглядаючи обставину розірвання шлюбу із наймачем службового житла у контексті вищенаведених положень ЖК УРСР суд доходить висновку, що унаслідок розірвання шлюбу із наймачем ОСОБА_1 не втратила право користування спірною квартирою.
Оскільки ОСОБА_1 на законних підставах набула право користуватися спірним житлом і на час подання позову та розгляду справи не втратила це право у визначеному законом порядку, правові підстави для її виселення унаслідок розірвання шлюбу із військовослужбовцем за п. 3.15 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства Оборони України № 737 від 30.11.2011 (далі - Інструкція № 737) відсутні.
У цій частині районним судом правильно встановлено, що ці положення Інструкції № 737 суперечать положенням ЖК УРСР, який має вищу юридичну силу, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Аргументи позивача про те, що Інструкція № 737 є нормативно-правовим актом, який пройшов державну реєстрацію, а тому апріорі відповідає Конституції та законодавству України, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що згідно з п. 1.1. Інструкції № 737 ця Інструкція визначає організацію: обліку військовослужбовців Збройних Сил України (далі - ЗС України) та осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у ЗС України (далі - особи, звільнені з військової служби) (далі - облік); забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців ЗС України (крім військовослужбовців строкової військової служби), а також осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов (далі - члени сімей військовослужбовців); порядку надання жилої площі в гуртожитках; порядку оренди і оплати орендованого житла у ЗС України; порядку надання місць у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини; порядку створення та роботи житлових комісій; контролю за розподілом жилих приміщень у гарнізонах ЗС України, перевірки правильності оформлення облікових справ військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов.
Водночас Главою 3 ЖК УРСР, як вже зазначено вище, визначається порядок користування службовими жилими приміщеннями, що є предметом дослідження у даній справі про виселення.
Тому аргументи апеляційної скарги про те, що районний суд не дав належної оцінки доводам позивача та не відобразив цього у мотивувальній частині свого рішення, також не можуть бути прийняті апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що районним судом невірно застосовано до спірних правовідносин положення ст. 125 ЖК УРСР, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.
По-перше, ураховуючи вищенаведені висновки суду, ці доводи не мають вирішального значення для вирішення справи.
По-друге, висловлюючи свою аргументацію, позивач помилково ототожнює поняття "одинока особа" із поняттям "одинока матір", а також не досліджує і не враховує тієї обставини з ким із батьків залишилась проживати неповнолітня донька ОСОБА_5 після розірвання шлюбу.
Доводи апеляційної скарги щодо залишення районним судом поза увагою доказів позивача про те, що ОСОБА_1 вправі реалізувати своє право на інше службове житло, оскільки вона є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , також є неприйнятими, оскільки відповідач не втратила право користування житловим приміщенням, яке вона зараз займає. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 повідомила суду, що вона разом із дочками перебуває на квартирному обліку для поліпшення житлових умов.
Решта аргументації відповідача стосується житлових прав третьої особи, ОСОБА_2 , який у рамках даної справи жодних позовних вимог (про вселення, усунення перешкод у користування житлом тощо) не заявляв.
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга позивача не містить.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 березня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома