ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/791/1389/19 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019р. Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Харченка Дмитра Миколайовича , який діє від імені ОСОБА_2 , на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 13 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2016 року Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (далі ПАТ «Сбербанк») звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.10.2013р.

Позов обґрунтований тим, що за умовами кредитного договору, укладеного із відповідачем, остання отримала кошти в сумі 84 400 грн, із кінцевим терміном їх повернення до 16.10.2018р. та сплатою 33% річних.

Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 373 765,25 грн станом на 2.11.2016р., із яких тіло кредиту - 82558,55грн., проценти за користування кредитом - 78 180,96( у тому числі прострочених- 76 896,72грн), пеня за час прострочення по тілу кредиту - 139 282,76 грн. та пеня за час прострочення процентів у сумі 73 742,98 грн., яку просить стягнути.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2017 року у складі судді Прохоренко В.В. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» задоволено та стягнуто на його користь з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 373 765,25 грн. і судові витрати 5606,48 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Харченко Дмитро Миколайович, діючий в інтересах ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково. Стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 89 725,42 грн, із яких тіло кредиту 82 558,65 грн, заборгованість по сплаті відсотків у сумі 7 166,87 грн. та пеня в сумі 607,46 грн., оскільки суд не врахував, що на адресу позичальника 23.05.2014р. надіслана вимога про дострокове повернення кредитної заборгованості, кінцевим строком повернення якого, за таких обставин, належить вважати дату направлення такої вимоги - 22.05.2014р. А тому, з цього часу відсутні підстави для нарахування відсотків за користування кредитом та пені у розмірі, зазначеному позивачем станом на 17.10.2016р. Крім того, позивач не довів належними доказами факт передачі коштів відповідачу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Сбербанк» заперечує її доводи, просить залишити без змін ухвалене у справі рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

17.10.2013р. між ПАТ «Сбербанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 84800 грн. на споживчі цілі із сплатою 33% річних за користування грошима та кінцевим строком їх повернення до 16.10.2018р.

Умови повернення коштів визначені п. 1.1, 6.1 договору та передбачають обов`язок позичальника згідно графіку щомісячно сплачувати визначенні договором суми, а у випадку порушення цього обов`язку п. 10.1 договору визначено обов`язок сплатити пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 8.2; п.8.3 договору встановлено право Банку вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, у тому числі у разі затримання позичальником сплати частини кредиту щонайменше на один місяць. Відповідач в силу п. 8.5 кредитного договору у разі отримання письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості зобов`язаний здійснити усі платежі на користь позивача у строк не пізніше 30-ти календарних днів із дня отримання цього повідомлення.

Згідно розрахунку заборгованості, яка є предметом судового розгляду, вбачається, що віднесення кредиту як простроченого обліковується із січня 2014р. після внесення у січні щомісячного платежу на суму 27,57 грн., меншою ніж це встановлено графіком погашення ануїтентних платежів у розмірі не меншому 2927,19 грн. ( а.с.9,10).

Позивач скористався своїм правом, встановленим кредитним договором та положеннями ч.2 ст. 1050 ЦК України, та змінив строк виконання основного зобов`язання на 22 травня 2014р. та, у відповідності до п.8.3; 8.4 кредитного договору, на адресу позичальника надіслав письмову вимогу про дострокове повернення кредиту протягом 30 днів від часу отримання цієї вимоги у сумі 89 725,42 грн., із яких тіло кредиту - 82 558,55грн., та відсотки за користування кредитом 7 166,87 грн., пеня 607,46 грн. за порушення зобов`язання. (а.с.11).

Той факт, що позичальник допустив заборгованість за кредитним зобов`язанням та наявність у кредитора права достроково вимагати повернення заборгованих сум у повному обсязі, доводами апеляційної скарги не спростовано. Факт отримання зазначеної вимоги представник відповідача ОСОБА_2 визнав у ході апеляційного розгляду справи.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем належних доказів виплати позичальнику обумовлених договором коштів спростовані наявними у справі письмовими доказами та відсутністю заперечень щодо висновків суду в частині стягнення із позичальника тіла кредиту та нарахованих кредитором відсотків до 22.05.2014р. Зазначені обставини представник позичальника в апеляційному суді не заперечував, та висновки суду першої інстанції у цій частині не заперечував.

Згідно ч.2 ст. 1054 та ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальнику кошти, тоді як останній зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики.

У відповідності до ч.1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої зобов`язання відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, вимога кредитора про дострокове стягнення кредиту (у зв`язку з простроченням) є зміною строку виконання зобов`язання по кредитному договору, а відповідно кредитний договір - припинив свою дію достроково.

За таких обставин кредитор втрачає можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором після ухвалення судом рішення про повне дострокове стягнення заборгованості.

Права та інтереси кредитора у спірних правовідносинах можуть бути забезпечені за правилами ч.2 ст. 625 ЦК України.

Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12-ц.

Отже, вимога позивача про стягнення відсотків за користування кредитом та пені, розрахованих після настання строку кредитування з 22.05.2014р. по 2.11.2016р. суперечить змісту ст. 631, 1048, 1050 цього Кодексу та умовам кредитного договору.

Суд першої інстанції наведених обставин справи не врахував, норми матеріального права, що підлягали застосуванню у спірних правовідносинах не застосував, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог Банку про стягнення нарахованих ним сум заборгованості поза межами дії кредитного договору.

Таким чином, рішення суду у цій частині належить скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні цієї частини вимог.

Крім того, вимога позивача про стягнення неустойки заявлена лише 18.11.2016р., тоді як право вимагати неустойку у кредитора виникло із моменту прострочення кредитного зобов`язання позичальником та віднесення кредиту до простроченого із 18 березня 2014р. ( а.с.10).

Умовами п.11.6 кредитного договору встановлено, що за будь-якими вимогами, що випливають із цього договору встановлюється позовна давність у три роки.

Вказану умову не спростував і не заперечував представник позичальника. Разом із тим, апеляційний суд враховує, що Банк скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту та змінив строк його повернення, однак протягом тривалого часу, два роки і п`ять місяців, зволікав із поданням позову про стягнення заборгованих сум із позичальника у судовому порядку, внаслідок чого сума неустойки, розрахованої ним із 18.03.2014р. по 2.11.2016р., та складається із пені по тілу кредиту - 139 282,79грн. та пені за прострочення сплати відсотків у сумі 73742,98 грн. перевищує більше ніж у два рази загальну заборгованість тіла кредиту і відсотків за користування ним.

Такі дії кредитора, сторони договору, який є більш захищеним у спірних правовідносинах, свідчать про зловживання правом із метою штучного збільшення суми неустойки.

Отже, така вимога, із врахуванням положень ч.3 ст.551, ч.1 ст. 631 ЦК України, задоволенню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 82 558,65 грн. не оскаржене, а тому рішення щодо стягнення вказаної суми заборгованості в апеляційному порядку не переглядалось.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5606,48 грн., виходячи із загального обсягу позовних вимог- 373765,25 грн. Рішення суду першої інстанції залишене без змін в частині позовних вимог у розмірі 90 332,58 грн, що складає 24 %. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1345,55 грн.

Відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 8 409,72 грн. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з позивача заборгованої суми у розмірі 283 432,37 скасоване і у задоволенні цих вимог позивача відмовлено, тому компенсація сплаченого судового збору на користь ОСОБА_2 має становити 6391,4 грн.

З урахуванням наведеного, згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України , шляхом взаємозаліку понесених сторонами витрат на оплату судового збору пропорційній розміру задоволених вимог із ПАТ « Сбербанк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 компенсація судового збору у розмірі 5047,00 грн, сплачених при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харченка Дмитра Миколайовича , який діє від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2017року в частині стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ «Сбербанк» про стягнення із ОСОБА_2 процентів за користування кредитом у розмірі 78 180,96грн. та пені за час прострочення по тілу кредиту 139 282,76 грн. та пені за час прострочення процентів у сумі 73 742,98 грн. задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сбербанк» відсотки за користування кредитом, нараховані станом на 22.05.2014р. у розмірі 7 166,87 грн. та пені у сумі 607,46 грн., у задоволенні решти позовних вимог у цій частині стягнення відмовити.

Згідно ст.141 ЦПК України шляхом взаємозаліку понесених сторонами втрат на оплату суми судового збору пропорційній розміру задоволених позовних вимог стягнути із ПАТ «Сбербанк» на користь ОСОБА_2 компенсацію судового збору в розмірі 5047 грн. , сплачених при поданні апеляційної скарги.

В решті рішення суду першої інстанції, в частині стягнення тіла кредиту у сумі 82 558,55 грн, в апеляційному порядку не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення - 30.09.2019 рік.

Головуючий ___________________ Н.В. Орловська

Судді ___________________ О.В. Кутурланова

___________________ В.В. Майданік