Номер провадження: 22-ц/813/3253/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивачі:

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року у складі судді Абухіна Р.Д.,

встановив:

У червні 2018 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , просили стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

В обґрунтування позову зазначили, що вони є людьми похилого віку, отримають маленьку пенсію, сплачують комунальні послуги, та потребують матеріальної допомоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.06.2018 року і довічно.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.06.2018 року і довічно.

Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов та визначаючи розмір стягнутих аліментів на непрацездатних батьків у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є пенсіонерами, та пенсія, яку вони отримують, не забезпечує необхідного мінімального проживання, є непрацездатними, позбавлені можливості забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності, їх діти не допомагають позивачам матеріально, не забезпечують батьків всім необхідним для нормального проживання.

Рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення в частині стягнення з неї аліментів та ухвалення нового рішення про відмову позивачам у задоволенні цей частини позову.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачами не надано доказів сплати ними комунальних послуг. Також, апелянт вважає, що незважаючи на непрацездатність батьків, права на отримання аліментів вони не мають, оскільки їх пенсія перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Справа переглядається в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які з`явились особисто в судове засідання, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, щоОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є непрацездатним за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Згідно довідки пенсійного фонду його дохід за період з червня 2017 року по листопад 2017 року становить 13086,84 грн.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є непрацездатною за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Відповідно до довідки пенсійного фонду її дохід за період з червня 2017 року по листопад 2017 року становить 9442,22 грн.

Згідно свідоцтва про народження (виданого повторно) серії НОМЕР_1 від 22.11.2017 року, батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до свідоцтва про народження (виданого повторно) серії НОМЕР_1 від 22.11.2017 року, батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З довідки про склад сім`ї вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно прожиткового мінімуму на одну особу, гарантований Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2018 року, становить 1435 гривень.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку, або є інвалідом I, II чи III групи.

Згідно ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачі є пенсіонерами, та пенсія, яку вони отримують, не забезпечує необхідного мінімального проживання, є непрацездатними, позбавлені можливості забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності, їх діти не допомагають позивачам матеріально, не забезпечують батьків всім необхідним для нормального проживання та про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження заявлених вимог є недоведеними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що позивачами не надано доказів на підтвердження сплати ними комунальних послуг, проте матеріали справи не містять та до апеляційного суду не надано доказів сплати комунальних послуг апелянтом також, тому вказані доводи є безпідставними.

За таких обставин, позивачами доведені законодавчо встановлені умови виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, а саме, непрацездатність та потреба матеріальній допомозі.

Доказів, які б спростували встановлені судом обставини, матеріали справи не містять та апелянтом не надані.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець