КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5879/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Київ

Справа № 752/16640/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову, постановлену у складі судді Плахотнюк К.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києваз позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту недійсним.

28 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення зазначеного позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її необґрунтованість, безпідставність, порушення вимог процесуального законодавства, просить ухвалу суду скасувати і задовольнити заяву про забезпечення позову.

Вказує, що у випадку непогашення ним заборгованості по спірному кредитному договору протягом 30 днів, ПАТ «Укрсоцбанк» буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, тоді як даний будинок використовується для проживання його разом із сім'єю та належить на праві спільної сумісної власності йому та дружині, оскільки придбаний у зареєстрованому шлюбі.

Зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки унеможливить виконання рішення суду по даній справі та поновлення порушених та оспорюваних прав, адже в такому випадку претензії банку будуть задоволені за рахунок заставленого майна, а сам договір припинить свою дію, у зв`язку із повним виконанням позивачем своїх обов`язків по поверненню кредиту.

Посилається на те, що у випадку задоволення поданого позову та визнання недійсним спірного кредитного договору, його забезпечення у вигляді іпотеки вищезазначеного будинку також буде недійсним, і ухвалення окремого рішення суду з цього приводу закон не вимагає, а значить рішення суду про задоволення позову по даній справі буде підставою для зняття іпотечної заборони та повноцінного відновлення права власності на вищевказаний будинок.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києваз позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просить визнати недійсним договір кредиту № 287, укладений 23.02.2007 року між сторонами 23.02.2007 року, відповідно до умов якого кредитор надав йому грошові кошти в сумі 140 000 доларів США. Свої вимоги обґрунтовував тим, що договір кредиту укладений з порушенням ст. ст. 203, 215 ЦПК України, шляхом ведення його в оману, з порушенням прав споживача, передбачених ст. 4 Закону України «Про захист прав споживача» та на несправедливих умовах.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявник посилається на те, що незважаючи на подання вказаного позову, відповідач направив на його адресу повідомлення №56 від 21.11.2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, в якому зазначено, що ПАТ «Укрсоцбанк» є іпотекодержателем нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язання по спірному кредитному договору в даній цивільній справі (п. 1.3 кредитного договору). Відповідач зазначає, що у випадку непогашення ним заборгованості по спірному кредитному договору протягом 30 днів, ним буде звернуто стягнення на вищезазначений будинок в позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Даний будинок використовується для проживання його та його сім`ї та належить на праві спільної сумісної власності його дружині та йому, оскільки придбаний у зареєстрованому шлюбі.

Вказує, що звернення стягнення на предмет іпотеки унеможливить виконання рішення суду по даній справі та поновлення порушених та оспорюваних прав, адже в такому випадку претензії банку будуть задоволені за рахунок заставленого майна, а сам договір припинить свою дію, у зв`язку із повним виконанням позивачем своїх обов`язків по поверненню кредиту. У випадку задоволення поданого позову та визнання недійсним спірного кредитного договору, його забезпечення у вигляді вищезазначеного будинку також буде недійсним, і ухвалення окремого рішення суду з цього приводу закон не вимагає, а значить рішення суду про задоволення позову по даній справі буде підставою для зняття іпотечної заборони та повноцінного відновлення права власності на вищевказаний будинок.

Звертає увагу на те, що метою звернення до суду з зазначеним позовом, крім захисту права як споживача, був, в тому числі, і опосередкований захист прав на предмет іпотеки.

Враховуючи вищевказані вимоги законодавства, звернення до суду саме з таким позовом є ефективним засобом захисту права власності на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майна позивачем не наведено достатніх та переконливих доводів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи зі змісту заяви та поданих заявником доказів, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції. Судом першої інстанції надано належну оцінку відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, не встановлено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та обґрунтовано відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, викладеним в заяві про забезпечення позову, які були належним чином перевірені та досліджені судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову є визнання недійсним договору кредиту № 287, укладеного 23 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», предметом якого є грошові кошти на суму 140 000 доларів США.

Колегія суддів вважає, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову представником позивача не доведено, що існує реальна загроза ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду за наслідками розгляду заявлених позовних вимог про визнання договору кредиту недійсним.

При цьому заява про забезпечення позову не містить обґрунтування, як саме невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може ускладнити ефективний захист прав позивача про визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими.

Оскільки подана позивачем заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали заяви - відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також, що такі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Таким чином, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам у даній справі, є неспівмірним з вимогами, та не вказує на те, що його неприйняття унеможливить або утруднить виконання можливого рішення суду в даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» може звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 в позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не можуть бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки ні договір іпотеки, ні дії іпотекодержателя щодо звернення стягнення на заставлене майно, не є предметом судового розгляду у даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.