22-ц/812/849/19Справа 477/2358/18
Провадження 22ц-812/849/19 Головуюча першої інстанції: Семенова Л.М.
Категорія 47 Доповідач апеляційного суду Галущенко О.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем

судового засідання Цуркан І.І.

за участі:

представників:

позивачки та третіх осіб- ОСОБА_1 .

відповідача - ОСОБА_2 .

органу самоврядування Костенюк М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 березня 2019 р. ухвалене суддею Семеновою Л.М. о 14 год. 25 хв. в приміщенні того ж суду у справі за

позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області ( далі- Мішково-Погорілівська сільрада) , треті особи на стороні позивача- ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

встановила:

28 вересня 2018 р. ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 сільради про визнання незаконним та скасування в частині рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позивач зазначала, що рішенням Мішково-Погорілівської сільради № 5 від 16.11.2004 р. ОСОБА_3

передана у власність земельна ділянка площею 0,16 га. по АДРЕСА_1 для житлового будівництва та на цій же підставі 07.09.2005 р. видано Державний акт на право власності на землю з кадастровим номером НОМЕР_1 ).

Після передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 не подавав заяву про внесення відомостей про право власності на земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Між тим, їй на підставі відповідного свідоцтва, виданого реєстраційною службою Жовтневого районного управління юстиції від 03.02.2015 р. належала земельна ділянка площею 1.9041 га. для ведення особистого селянського господарства в межах території Мішково-Погорілівської сільської ради.

В подальшому розпорядженням Жовтневої райдержадміністрації №7 від 05.1.2016 р. змінено цільове призначення цієї земельної ділянки на ведення садівництва та затверджено проект землеустрою для зазначеної мети.

Згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно… № 1.05.2016 р. вона здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,17 га. з кадастровим номером48..: 0144.

Згідно з довідкою № 1.04.2016 р. вона зареєструвала земельну ділянку для тієї ж мети розміром 0,2118 га., а згідно з довідкою № 1.04.2016 р. зареєструвала право власності на третю земельну ділянку площею 0,17 для тієї ж мети з кадастровим номером НОМЕР_2 .

Підставою реєстрації цих прав власності на зазначені земельні ділянки були витяги з Державного земельного кадастру, видані 01.04.2016 р. відділом Держгеокадастру у Жовтневому ( нині Вітовському) районі Миколаївської області.

В подальшому за договорами купівлі-продажу від12.05.2017 р. вона відчужила у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 останні дві земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2 0144 та 48..:0143 відповідно.

В той же час, з`ясовано, що належну їй та третім особам земельні ділянки перетинає земельна ділянка, на яку ОСОБА_3 видано Державний акт на підставі вищезгаданого рішення Мішково-Погорілівської сільради.

При цьому, передаючи землю у власність відповідачу сільрада вийшла за межі власних повноважень, оскільки розпорядилася землею за межами села Мішково-Погорілове.

Крім того, вона передала у власність для житлового будівництва без зміни цільового призначення цієї земельної ділянки, яка належить до ріллі.

До того ж, відведення земельної ділянки має здійснюватися за проектом відведення, а не за технічною документацією із землеустрою, як це вчинено рішенням сільради.

За таких обставин рішення, яким спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_3 має бути визнано незаконним та скасоване.

Також на думку позивачки підлягає визнанню недійсним та скасуванню, виданий йому Державний акт про право власності на землю.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 березня 2019 р. позов задоволено.

Ухвалено про визнання незаконним та скасування рішення Мішково-Погорілівської сільради № 5 від 16.11.2004 р. в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,16 га. по АДРЕСА_1 для житлового будівництва та визнання недійсним видано на цій же підставі 07.09.2005 р. Державного акту на право власності на землю з кадастровим номером НОМЕР_1 .

З ОСОБА_3 та з Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області стягнуто по 704 грн. 80 коп. судового збору на користь позивачки.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , посилаючись на незаконність рішення суду просить про його скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка посилається на те, що земельна ділянка відповідачу була виділена з порушенням закону, а тому висновки суду про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі її у приватну власність, визнання недійсним правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку є вірними.

Переглядаючи справу на предмет законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, з врахуванням Перехідних Положень розділу XIII ЦПК України, в межах оскарження, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 19, 24, 41,14 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Кожен громадянин має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності набувається в порядку визначеному законом.

Право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується виключно відповідно до закону.

Згідно з приписами ст. ст. 78, 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до приписів частин 6, 8-11 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу та умежах норм визначених ст.121 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Статтею 28 Закону України «Про землеустрій» визначаються права та обов`язки розробників документації із землеустрою,

Відповідно до положень ст. ст.79, 79-1 ЗК України, земельна ділянка як об`єкт права власності представляє собою частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Системний аналіз наведених норм земельного законодавства дає підстави вважати, що порядок надання у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної передачі, виключає можливість його повторного чи паралельного здійснення на користь іншої особи, якщо щодо тої, яка звернулася раніше, вже прийнято рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою і перша особа не порушила встановлених строків укладення договору із розробником документації та не зволікала з наданням документації для погодження.

Відповідно до приписів ст. ст. 5, 6, 8 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 р. ( далі- Закон № 3613-VI) державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок повинен протягом 14 днів з дня реєстрації заяви перевірити відповідність наданих на реєстрацію документів вимогам закону та за результатами перевірки здійснити державну реєстрацію земельної ділянки або надати мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Пунктом 4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень цього ж закону передбачено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Реєстрація земельних ділянок, на які були видані Державні акти до 01.01.2013 р. здійснювалася у Державному реєстрі земель відповідно до тимчасового Порядку ведення державного реєстру земель затвердженого наказом Держкомзему України № 174 від 02.07.2003 р. (далі Порядок).

Зокрема, згідно з приписами пункту 1.2 Порядку Державний реєстр земель - це складова частина державного земельного кадастру, який складається з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку і формується за допомогою АС ДЗК.

Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (далі - книга реєстрації) - це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Обмінний файл - файл обміну даними результатів землевпорядних робіт в електронному вигляді.

Оператори державного реєстру земель (далі - оператори) - структурні підрозділи Центру ДЗК, що проводять приймання, перевірку та систематизацію реєстраційних карток земельних ділянок, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, ведуть книгу реєстрації, формують Поземельну книгу та не мають прямого доступу до бази даних АС ДЗК.

Поземельна книга - це документ, який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку, в тому числі кадастровий план, відомості про державний акт на право власності на землю, державний акт на право постійного користування землею, договір оренди землі та власника, користувача, орендаря (суборендаря) земельної ділянки і формується за допомогою АС ДЗК.

Реєстратори державного реєстру земель (далі - реєстратори) - структурні підрозділи Центру ДЗК, які мають доступ та вносять відомості до бази даних АС ДЗК, ведуть Поземельну книгу, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, а також ведуть книгу реєстрації.

Згідно з п. 2.1. Порядку виконавець робіт формує та надає реєстратору обмінний файл разом з технічною документацією. Обмінний файл надається реєстратору на гнучкому магнітному носії або компакт-диску (далі - цифровому носії).

Відповідно до п. 2.2. Порядку реєстратор здійснює процедуру перевірки та приймання обмінного файла, у тому числі порівняння з технічною документацією. У разі відповідності обмінного файла відомостям, які наведено в технічній документації, та вимогам до структури, змісту та формату обміну даними, за результатами перевірки та приймання реєстратором робиться відмітка на титульному аркуші технічної документації про приймання обмінного файла, після чого заповнюється реєстраційна картка.

Реєстраційна картка заповнюється на кожну земельну ділянку. У разі виникнення спільної власності при оформленні державного акта на кожного співвласника земельної ділянки - реєстраційна картка заповнюється на кожний державний акт. У разі неможливості розмістити усю інформацію на одній реєстраційній картці заповнюються додаткові реєстраційні картки, на яких зазначаються їх порядковий номер та загальна кількість.

У разі негативного висновку щодо результатів перевірки та приймання обмінного файла виконавцю робіт для доопрацювання надається список конкретних вимог та зауважень у вигляді протоколу перевірки, відповідно до якого необхідно внести зміни і доповнення.

Реєстратор перевіряє структуру, формат, об`єм та склад земельно-кадастрових даних, що містить обмінний файл за такими критеріями:

- відповідність вимогам, установленим до структури, змісту та формату обмінного файла;

- належність земельних ділянок кадастровому кварталу згідно з індексними кадастровими планами;

- відсутність перетинів та розривів між суміжними земельними ділянками, суміжними земельними ділянками суміжних кварталів, тотожність даних балансу земель;

- відсутність перетинів та розривів меж угідь земельних ділянок;

- контроль відповідності атрибутивних даних земельних угідь чинній нормативній базі класифікаторів та кодифікаторів.

Згідно п. 2.3. Порядку реєстраційна картка заповнюється реєстратором та містить підпис з зазначенням прізвища, ініціалів керівника виконавця робіт та печатку.

Якщо технічна документація не підлягає державній землевпорядній експертизі, вона разом з реєстраційною карткою передається виконавцем робіт безпосередньо до територіального органу земельних ресурсів для погодження або підготовки відповідних рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо надання або передання земельної ділянки у власність або користування. Якщо рішення про надання або передання земельної ділянки у власність або користування не було прийнято протягом трьох місяців, відмітка про приймання обмінного файла анулюється автоматично, що вимагає проходження процедури повторного здавання обмінного файла.

Відповідно до п. 2.4. Порядку територіальний орган земельних ресурсів у 10-денний термін з дня отримання оформленого бланка державного акта на право власності на земельну ділянку (державного акта на право постійного користування земельною ділянкою) або договору оренди землі перевіряє наявність на титульному аркуші технічної документації відмітки про приймання обмінного файла, зміст реєстраційної картки, відповідність відомостей, що містить реєстраційна картка та оформлений бланк державного акта на право власності на земельну ділянку (державного акта на право постійного користування земельною ділянкою) або договору оренди землі, до технічної документації (реєстраційної справи) та передає бланки державного акта на право власності на земельну ділянку (державного акта на право постійного користування земельною ділянкою) або договору оренди землі з реєстраційними картками оператору (реєстратору) за актом приймання-передавання. Надані документи повертаються виконавцю робіт на доопрацювання у разі:

відсутності відмітки про приймання обмінного файла;

наявності розбіжностей між відомостями, що містять реєстраційна картка, оформлений бланк державного акта на право власності на земельну ділянку (державного акта на право постійного користування земельною ділянкою) або договору оренди землі та технічна документація (реєстраційна справа).

Достовірність відомостей, які відображені в технічній документації (реєстраційній справі), реєстраційній картці та бланку державного акта на право власності на земельну ділянку (державного акта на право постійного користування земельною ділянкою) або договору оренди землі, при відсутності розбіжностей, засвідчується в реєстраційній картці підписом керівника територіального органу земельних ресурсів з зазначенням прізвища та ініціалів та скріплюється печаткою.

Згідно з п 2.5. Порядку територіальний орган земельних ресурсів за актом приймання-передавання передає реєстраційну картку оператору (реєстратору) разом з усіма примірниками державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі для їх видачі та державної реєстрації.

Відповідно до п. 2.8. Порядку оператор (реєстратор) здійснює видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та видачу договорів оренди (суборенди) землі. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договору оренди (суборенди) землі супроводжується внесенням запису про державну реєстрацію до відповідних розділів книги реєстрації. При цьому оператор (реєстратор) відображає дані державної реєстрації на всіх примірниках державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди (суборенди) землі.

Другий примірник державного акта на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, примірники договору оренди (суборенди) землі оператор (реєстратор) передає до територіальних органів земельних ресурсів за актом приймання-передавання.

Таким чином, за змістом пунктів 1.2-2.8 Порядку вважається, що з часу видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, він зареєстрований в Державному реєстрі земель, а дані про цю земельну ділянку перенесені до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку без відповідної заяви власника.

При цьому, порушення вимог закону щодо реєстрації земельної ділянки в Державному реєстрі земель чи автоматизованого перенесення даних про цю земельну ділянку до Державного земельного кадастру не може ставитися в вину особі, яка отримала державний акт, оскільки здійснення цих процедур є обов`язком посадових осіб, які здійснюють функції операторів структурних підрозділів ДЗК.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний (але не вичерпний) перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Крім того, пунктом 10 цієї ж частини статті передбачена

правова можливість визнання незаконним рішення органу самоврядування, яким порушені суб`єктивні права особи на час прийняття такого рішення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав позивач посилалася на порушення рішенням органу місцевого самоврядування її існуючого на час звернення до суду права власності на земельну ділянку.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Мішково-Погорілівської сільради № 5 від 16.11.2004 р. ОСОБА_3 передана у власність земельна ділянка площею 0,16 га. по АДРЕСА_1 для житлового будівництва та на цій же підставі 07.09.2005 р. видано Державний акт на право власності на землю з кадастровим номером НОМЕР_1 ).

Після передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 не подавав заяву про внесення відомостей про право власності на земельну ділянку до Державного земельного кадастру, оскільки діючим на той час законодавством передбачалася реєстрація земельних ділянок у Державному реєстрі земель одночасно з видачею Державного акту реєстратором структурного підрозділу Центру ДЗК.

Таким чином, земельна ділянка, яка видана ОСОБА_3 стала об`єктом цивільних прав, а тому її передача у власність іншої особи могла відбуватися лише на підставі цивільно-правової угоди або вилучення з підстав, передбачених ст.140 ЗК України.

З часу передачі землі у власність пройшло більше 13 років. На протязі цього періоду органи чи посадові особи уповноважені на здійснення контролю за використанням земель та нагляду за містобудівною діяльністю, будь-яких вимог до відповідача з приводу неосвоєння земельної ділянки, порушення саме ним порядку набуття землі у власність або порушення компетенції органу, який надав її у власність, не заявляли.

Що стосується вимог позивачки стосовно незаконного виділення землі відповідачу, то вони не можуть бути визнані обгрунтованими, оскільки по-перше, заявляючи такі вимоги вона посилається на обставини, з яких вбачається, що особи, які уповноваженні на здійснення дій з надання їй землі у власність не виконали належним чином вимог Закону «Про Державний земельний кадастр».

Зокрема, не перевірили належним чином документацію із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки, на предмет відсутності її перетину з іншою земельною ділянкою або її частиною та не виконали при реєстрації її в Державному земельному кадастрі вимог щодо цих же обставин, наявність яких, відповідно до положень ст. 24 Закону № 3613-VI, являється підставою для відмови в реєстрації та виправлення помилок в порядку, передбаченому ст. 37 цього ж закону та Порядком ведення Державного земельного кадастру (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051).

Таким чином, об`єктом захисту мають бути права позивачки щодо набуття нею землі у власність, які порушені суб`єктами землеустрою з числа структурних підрозділів ДЗК, а не оспорюваним рішенням Мішково-Погорілівсьої сільської ради.

В той же час, вимог до цих суб`єктів землеустрою вона не заявляла.

По-друге, слід враховувати і те, що сама позивачка не може бути визнана добросовісним набувачем права власності на землю, на захист якого направлений даний позов.

Адже при отриманні нею землі у власність застосована схема, за допомогою якої вона на законних підставах набула безоплатно право власності на землю для ведення селянського підсобного господарства ( а.с.- 142), але в подальшому, не використовуючи землю за призначенням, змінила її цільове призначення та отримала у власність також безоплатно за рахунок цього ж масиву більше десятка земельних ділянок для ведення садівництва у розмірах, які перевищують норми встановлені ст. 121 ЗК України.

Зокрема з інформаційних довідок ( а.с.-9-11) вбачається, що вона отримала у власність у 2016 році три земельні ділянки для ведення садівництва, кожна з яких перевищує розміри безоплатної передачі землі у власність для такої мети, передбачені ст.121 ЗК України.

Дві з них вона безперешкодно, незважаючи на наявність оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування та існування Державного акту на землю, виданого ОСОБА_3 , відчужила на користь третіх осіб, залишивши у своїй приватній власності земельну ділянку площею 0.17 га ( кадастровий номер НОМЕР_2 ) для ведення садівництва.

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11.02.2019 р. ( а. с - 135), яке набрало законної сили після його апеляційного перегляду 13.05.2019 р., встановлено, що за позивачкою зареєстровано ще декілька земельних ділянок для садівництва.

Встановлене свідчить про порушення вимог частини 4 ст. 116 ЗК України, якою встановлено право лише на однократне безоплатне отримання земельних ділянок у власність громадян у межах визначених норм по кожному виду користування.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд не врахував також вимог Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які гарантують недопустимість незаконного та непропорційного втручання в права людини щодо мирного володіння майном, а також положень ст.5 ЗК України щодо недопустимості порушення принципу невтручання держави у здійснення фізичними та юридичними особами права вільного володіння, користування і розпорядження землею.

Адже, позбавлення права власності ОСОБА_3 на землю, яким він був наділений задовго до набуття позивачкою відповідного права з мотивів порушення процедури виділення землі та повноважень компетентного органу та перерозподіл цього права через 14 років на користь іншої фізичної особи, при тому, що мова йде про землю, яка перебуває в межах сформованого сільською радою будівельному кварталі для житлового будівництва та відповідно до Опорного та Проектного плану села Мішково-Погорілове Вітовського району увійде до території цього села ( а.с.-12, 63-65, 98-102), безумовно буде свідчити, на думку колегії суддів, про непропорційне та незаконне втручання в права людини.

Такі висновки колегії суддів відповідають також змісту рішення Европейського суду «Стретч проти Сполученого Королівства», яким визнана недопустимість позбавлення права власності лише на тій підставі, що таке право було набуто внаслідок неправомірних дій публічного органу, а не громадянина.

Оскільки суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.376 ЦПК підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до приписів ч.1 ст. 376 ЦПК України, про відмову у задоволенні позову за його необгрунтованністю.

Згідно з приписами ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову сплачений судовий збір позивачу не повертається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 березня 2019 р. скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області ( треті особи на стороні позивача- ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) про визнання незаконним та скасування рішення Мішково-Погорілівської сільської ради № 5 від 16.11.2004 р. про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,16 га. по АДРЕСА_1 для житлового будівництва та визнання недійсним виданого йому 07.09.2005 р. Державного акту на право власності на землю з кадастровим номером НОМЕР_1 ) відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повне рішення складено 17 травня 2019 року.