РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/1745/18

Провадження № 2/643/470/19

22.05.2019 Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Букреєвої І.А., за участю секретаря Саілян Д.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Чуприна Т.С. у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спільним сумісним майном та визнання права власності , -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з грудня 1995 року по січень 2017 року.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути зі ОСОБА_2 на її користь суму сплаченого нею судового збору.

В обгрунтування позову зазначила , що з 1989 року вона проживає з відповідачем по справі однією сім`єю, мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , 1989 року народження, але шлюб зареєстрували у 1992 році , а в 1995 році розірвали шлюб . При цьому продовжували проживати разом однією сім`єю. І у 2002 році за спільні кошти придбали квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Договір купівлі продажу був укладений відповідачем , чому на той час вона не надавала уваги. Зараз відносини між ними погіршилися і вона вирішила звернутися до суду з зазначеним позовом . Раніше не зверталася до суду оскільки в цьому не було для неї потреби.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, допитав свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом беззаперечно встановлено , що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають спільного сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7 )

25 вересня 1992 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 13 грудня 2017 року (а.с. 8 ).

З 1992 року по липень 2002 року позивач та відповідач спільно проживали в кімнаті гуртожитку, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Списком осіб, які вселяються в будинок АДРЕСА_4 (а.с. 11 ).

7 грудня 1995 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Московським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова 07 грудня 1995 року ( а.с. 10)

25 червня 2002 року ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 25 червня 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. та зареєстрованим КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 26.06.2002 року за реєстровим №65300 ( а.с. 13 ).

17 травня 2016 року на підставі розпорядження Харківської обласної державної адміністрації №181 «вулицю Роберта Ейдемана» в м. Харкові було перейменовано на «вулицю ОСОБА_8 ».

З 25 червня 2002 року по теперішній час позивач та відповідач проживають в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом про проживання від 09 листопада 2017 року ( а.с.12 ) та підтверджено допитаними у суді свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які пояснили , що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом вирішували питання щодо ремонту зазначеної квартири та виховували сина.

Чи мали сторони в цей час спільний бюджет свідкам з цього приводу нічого не відомо.

Згідно з ч.2 ст.13 Кодексу про шлюб та сім`ю (далі за текстом - КпШС) від 20 червня 1969 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав та обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України та п. 1 Прикінцевих положень СК України, п. 4 та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, в даному випадку при визначенні правового статусу спірного майна підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української PCP від 18 липня 1963 року та Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року, які діяли на час набуття у власність спірного майна.

Спірні правовідносини у справі виникли до набрання чинності СК України - до 1 січня 2004 року, а позивачем не надано належних і допустимих доказів про участь у набутті спірного майна, оскільки самі по собі факти придбання спірного майна в 2002 році та спільного проживання без реєстрації шлюбу в цей період без визначення ступеня участі працею й коштами в придбанні спірного житла не можуть бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У підтвердження наявності особистих доходів позивачка надала суду довідку про доходи , що на а.с. 17-18, дослідивши цю довідку , суд приходить до висновку , що зазначений у довідці розмір доходів не є достатнім для придбання 1/2 частини квартири.

Позивачем не надано належних та достатніх доказів того , що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спільним сумісним майна , набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1 / 2 частину квартири АДРЕСА_1 - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі.

Повний текст рішення складений 23 травня 2019 року.

Суддя