Єдиний унікальний номер 235/7557/18 Номер провадження 22-ц/804/1159/19
Головуючий у 1-ій інстанції Клікунова А.С. Єдиний унікальний номер 235/7557/18
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1159/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Будулуци М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року цивільну справу № 235/7557/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини (головуючий у 1 інстанції суддя Клікунова А.С., повний текст рішення складено 11 лютого 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, на обґрунтування якого зазначала, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 серпня 2014 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання двох спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 28 травня 2014 року. Та, після досягнення донькою ОСОБА_5 повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5, з ОСОБА_4 продовжують стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частини доходу (за відрахуванням рівної частини, що утримувалася на старшу дитину). Але такий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення неповнолітньої дитини усім необхідним, не покриває необхідні витрати на її розвиток, придбання одягу, продуктів харчування.

На сьогодні на утриманні позивача перебуває, ще двоє малолітніх доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які народжені в шлюбі з іншим чоловіком, виплата щомісячної одноразової допомога при народженні дітей припинена, позивач не має самостійного джерела доходу.

Посилаючись на ст. 192 СК України, позивач вказує на зміни в своєму сімейному та матеріальному стані, які суттєво обмежують її можливість здійснювати забезпечення спільного з відповідачем неповнолітнього сина та просить збільшити розмір аліментів, стягнутих рішенням суду з ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/6 частини до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 01 лютого 2019 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки змінам в її матеріальному та сімейному стані, які суттєво обмежують її можливості здійснювати забезпечення спільного з відповідачем сина. Зважаючи на відсутність у відповідача інших утриманців, аліменти на сина не можуть визначатися у мінімальному розмірі. Відповідачем не надано доказів утримання ним своїх батьків та того, що він мешкає разом з ними. Його мати працює, а батько є пенсіонером та отримує пенсію та соціальні виплати.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив рішення суду першої інстанції залишити без задоволення, а апеляційну скаргу - без змін. В обґрунтування зазначив, що наявність у позивача малолітніх дітей від іншого шлюбу ні є підставою для зміни розміру аліментів стягнутих рішенням суду з нього на утримання спільного сина. Позивач з теперішнім чоловіком та дітьми проживає у приватному будинку, її чоловік є власником ТОВ «Юпітер», займається підприємницькою діяльністю. Сама позивач користується будинком, що є у їх спільній власності з відповідачем та використовує його для комерційної діяльності. Відповідач отримує пенсію за віком. На утримання сина з нього стягується 2166,85 грн., що на його думку є достатнім для матеріального забезпечення дитини та перевищує розмір прожиткового мінімуму для неповнолітніх осіб відповідного віку. Також зазначає, що на час стягнення аліментів за рішенням суду він працював та отримував високу заробітну плату, на теперішній час його матеріальний стан погіршився.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України визначено обставини які підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів.

За ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з 14 вересня 1996 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 червня 2014 року. Від шлюбу мають двох дітей.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.08.2014 року з ОСОБА_4 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх, на той час, дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.05.2014 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14.01.2015 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.08.2014 року змінено, доповнено резолютивну частину зазначенням, що аліменти на утримання дітей стягуються у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та що аліменти у визначеному розмірі стягуються до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

6 лютого 2015 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області на примусове виконання зазначених судових рішень видано виконавчий лист.

ІНФОРМАЦІЯ_6 донька сторін по справі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, досягла повноліття.

Згідно довідки Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 28.11.2018 року на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 51678580 за виконавчим листом про стягнення аліментів з ОСОБА_4 Та згідно звіту з боржника ОСОБА_4 утримуються аліменти у розмірі 1/6 частини від доходу, що становить 2166,85 грн щомісячно.

24 липня 2015 року позивачем укладено шлюб з ОСОБА_10, від спільного проживання з яким 3 листопада 2015 року народжені доньки ОСОБА_9 та ОСОБА_8. Позивач з 04.11.2018 року по 03.11.2019 року знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною зі збереженням робочого місця.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні передбачені ст.192 СК України підстави для зміни розміру аліментів стягнутих рішенням суду, оскільки збільшення розміру аліментів, які стягнуто з відповідача на спільну неповнолітньою дитину з підстав виникнення у позивача нових зобовязань по утриманню інших малолітніх осіб є безпідставним. Сторонами після досягнення однією дитиною повноліття не ініційовано позову про визначення розміру аліментів, та щомісячну грошову суму, яка стягується з ОСОБА_4 на утримання сина визначено за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, та дорівнює 1/6 частини від доходу відповідача по справі. Позивачем не надано доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина у розмірі більшому, ніж визначено рішенням суду.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального закону.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно якого відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, вказана правова норма повязує підстави зміни розміру аліментів саме зі зміною матеріального та сімейного становища як платника так і стягувача аліментів, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою та третьою ст. 183 СК України визначено, що у разі якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що досягнення старшою дитиною повноліття відповідно до ст.. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів визначений судовим рішенням, яка визначена законом.

За таких обставин, наявні передбачені законом підстави для зміни розміру аліментів визначених рішенням суду, та правовий висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову є помилковим.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

З матеріалів справи убачається, що з часу ухвалення рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.08.2014 року, яким визначено величину стягуваних аліментів, відбулися зміни у сімейному та майновому стані як позивача так і відповідача. Після народження 3 листопада 2015 року двох дітей позивач з 04.11.2018 року по 03.11.2019 року знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною зі збереженням робочого місця. Водночас відповідач, якій на той час ОСОБА_4 був працевлаштованим, перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», його дохід з травня 2013 року по квітень 2014 року складав 119960,56 грн, на теперішній час не працює та отримує пенсію у розмірі 13000 грн. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

Апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо того, що аліменти в розмірі 1/6 частки доходів відповідача будуть достатніми для гармонійного розвитку неповнолітнього ОСОБА_6, зважаючи на його вік та перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Апеляційний суд не приймає до уваги заперечення відповідача оскільки Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За таких обставин, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та має місце неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи по суті, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Задовольняючі апеляційну скаргу позивача, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та того, що позивач звільнена від сплати судового збору за п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 704,80 грн. за подання позовної заяви та у розмірі 1057,20 грн. за подання апеляційної скарги, тобто у загальному розмірі 1762 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Змінити розмір аліментів стягнутих рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 серпня 2014 року з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 1/6 частки від його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до ? частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 15 травня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави судовий збір в розмірі 1762 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

М.С. Будулуца