Справа № 285/4312/17
провадження у справі № 2/0285/313/19
РІШЕННЯ

Іменем України

02 травня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.,

учасники:

позивач - ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник - ОСОБА_4 ., ОСОБА_5 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю (прибудинковою територією), -

встановив:

30.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом та після уточнення позовних вимог, просила постановити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_3 за його рахунок знести побудований паркан, який займає площу поряд з приміщенням її гаражу на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка їй належить, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

01.12.2017 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, закінчення підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду, за нормами ЦПК у редакції до 15.12.2017 року (а.с.12).

07.05.2018 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено на час її проведення (а.с.63).

17.12.2018 року провадження у справі поновлено у зв`язку із надходженням до суду висновку експерта (а.с.136).

08.04.2018 року та 02.05.2019 року по справі постановлені ухвали про відмову у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення по справі повторної експертизи (а.с.176).

02.05.2019 року у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 . уточнені позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити. Пояснили, кожен окремо, що відповідач на земельній ділянці позивача побудував паркан, чим здійснює перешкоди у її користуванні та обслуговуванні приміщення гаража, який знаходиться на її земельній ділянці.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заявлені вимоги позивача в інтересах відповідача ОСОБА_3 не визнав, пояснив, що із проведеної у справі експертизи слідує, що паркан побудований на земельній ділянці відповідача, а тому останній не порушує права позивача. Просив відмовити у задоволенні первинних та уточнених позовних вимог позивача.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд прийшов до наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0309 га, яка розташована: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: НОМЕР_2 (а.с.7).

Дана земельна ділянка по межі від А до Б межує із земельною ділянкою, яка належить відповідачу ОСОБА_3 , по межі від А до Г, загальною площею 0,0315 га, яка розташована: АДРЕСА_2 (а.с.34).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч. 1 ст. 76 ЦК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 статті 15 та частина 1 статті 16 ЦК України встановлюють, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зі змісту ч. 1 ст. 321 ЦК України слідує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до висновку експерта № 31/12-2018 від 04.12.2018 року за результатами проведеного аналізу наданих на дослідження матеріалів та результатів натурного обстеження встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0309 га (309,0 кв.м.), яка відповідає площі земельної ділянки в Державному акті на право власності на земельну ділянку від 11.10.2005 року (серія НОМЕР_3 ). Разом з тим, межі земельної ділянки за фактичним землекористуванням, які проходять по штучним лінійним рубежам у вигляді паркану не відповідають зовнішнім межам земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_4 , визначених в Державному земельному кадастрі (а.с.112-134).

У судовому засіданні, під час дослідження даного висновку експерта встановлено, що паркан відповідачем ОСОБА_3 побудований на рубежах точок від 5 до 7.

Згідно Додатку №1 до висновку № 31/12-2018 побудований паркан від точки 5 до 7 знаходяться поза межами земельної ділянки позивача ОСОБА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.10.2005 року (серія НОМЕР_3 ).

Оскільки побудований відповідачем ОСОБА_3 паркан знаходиться поза межами земельної ділянки позивача ОСОБА_1 , яка належить їй на праві власності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні заявлених вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 76 - 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 352, 354, 355, п.п.15.5 п. 5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю (прибудинковою територією).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_6 .

Дата складення повного судового рішення - 13.05.2019 року.

Головуюча - суддя: А.В.Михайловська