ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року

м. Харків

справа № 638/19554/16-ц

провадження № 22-ц/818/2149/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглядаючи в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року в складі судді Рибальченко Л.М., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в Дзержинському районному суді м. Харкова перебувала справа про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих залиттям ОСОБА_2 його квартири, де ОСОБА_1 є позивачем. У ході судового розгляду уповноваженим представником відповідача було долучено до матеріалів справи заперечення на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 звинуватили, нібито, в погіршенні психічного стану малолітньої дитини відповідача ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 навів уривок з заперечення на позовну заяву: «…позивач систематично погрожував малолітнім дітям відповідача, підстерігав їх в під`їзді, внаслідок чого у молодшої дитини відповідача - ОСОБА_5 на фоні стресу від залякувань та нападів позивача був встановлений та тривав декілька років діагноз: гостра реакція, психогенно обумовлений невротичний енурез, тривожно-фобічний розлад…». До заперечення на позовну заяву було долучено консультативний висновок доценту курсу первинних хвороб, кандидата медичних наук ОСОБА_6 , однак ОСОБА_1 не впевнений у справжності даного висновку, а тому вважає, що звинувачення відносно нього, які викладені ОСОБА_2 є такими, що порочать його честь та гідність, чим було заподіяно йому моральну шкоду. Матеріальну шкоду позивач обґрунтовує тим, що через дії відповідача, що виразились у поширенні неправдивої інформації, він мав суттєве погіршення здоров`я через постійні переживання, що підтверджується регулярними візитами до лікаря та приймання призначених лікарем медичних препаратів.

З урахування останніх уточнень просив визнати, що поширені ОСОБА_2 і викладені його уповноваженим представником в запереченні на позовну заяву відомості, що ОСОБА_1 систематично погрожував малолітнім дітям відповідача, підстерігав їх у під`їзді, внаслідок чого у молодшої дитини відповідача ОСОБА_7 на фоні стресу від залякувань та нападів позивача був встановлений та тривав декілька років діагноз: гостра реакція, спихогенно обумовлений невротичний енурез, тривожно-фобічний розлад, не відповідають дійсності та принижують його честь і гідність; зобов`язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі та гідності відносно нього, ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 2 690 грн.05 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року справу направлено до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено питання щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Додатковим рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди в частині вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

Після чого справу було повернуто до Харківського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року

Постановою Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року - залишено без змін.

Не погодившись із додатковим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

При цьому в апеляційній скарзі позивач посилається на ті ж самі обставини, що викладені ним у позовній заяві та висловлює свою незгоду з приводу ухваленого рішення судом по суті.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року розгляд справи був призначений в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи.

15 квітня 2019 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи при цьому, що при ухваленні рішення від 03 жовтня 2018 року судом першої інстанції не було розглянуто вимогу позивача про відшкодування матеріальної шкоди, у зв`язку з чим і виникла необхідність в ухваленні додаткового рішення. В той же час основною вимогою позивача було визнання інформації такою, що не відповідає дійсності та принижує його честь і гідність, а вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди носили похідний характер, оскільки були нерозривно пов`язані та напряму залежали від результату розгляду позовної вимоги.

Оскільки рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди було відмовлено, тому підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 2690,05грн. також немає, про що правомірно зазначено судом першої інстанції в додатковому рішенні від 17 січня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що при ухваленні рішення судом не було розглянуто вимогу позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2690,05 грн.

Оскільки судом в задоволенні позовних вимог про захист честі та гідності було відмовлено, а вимога про відшкодування матеріальної шкоди є похідною, тому остання задоволенню також не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Статтею 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу.

Отже, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною статтею; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи первісно позивачем були заявлені позовні вимоги про визнання, що поширені ОСОБА_2 і викладені його уповноваженим представником в запереченні на позовну заяву відомості, що ОСОБА_1 систематично погрожував малолітнім дітям відповідача, підстерігав їх у під`їзді, внаслідок чого у молодшої дитини відповідача ОСОБА_9 на фоні стресу від залякувань та нападів позивача був встановлений та тривав декілька років діагноз: гостра реакція, спихогенно обумовлений невротичний енурез, тривожно-фобічний розлад, не відповідають дійсності та принижують його честь і гідність; зобов`язання ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі та гідності відносно нього, ОСОБА_1 ; стягнення з ОСОБА_2 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн..

20 листопада 2017 року ОСОБА_1 до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив, серед іншого, стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 2690,05 грн., з тих підстав, що поширення відповідачем неправдивої інформації, що посягає на його честь і гідність, призвело до погіршення фізичного та емоційного стану здоров`я ОСОБА_1 та витрат на ліки, на підтвердження чого позивачем надано квитанції (а.с.66-68).

Остаточно розмір матеріальної шкоди позивачем визначено в заяві про зменшення позовних вимог від 08 травня 2018 року (а.с.110).

З викладеного вбачається, основною вимогою позивача було визнання інформації такою, що не відповідає дійсності та принижує його честь і гідність, а вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди носили похідний характер, оскільки були нерозривно пов`язані із вказаною позовною вимогою та напряму залежали від результату її розгляду.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 про захист честі та гідності було відмовлено, а тому підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2690,05 грн. також відсутні.

Крім того, як свідчать матеріали справи вказане рішення суду від 03 жовтня 2018 року оскаржувало позивачем в апеляційному порядку та постановою Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року, з урахуванням вже ухваленого у справі додаткового рішення, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року було залишено без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов законного та обгрунтованого висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 13 травня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

О.Ю. Тичкова