ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4864/19 Справа № 203/4137/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року АТ КБ ПриватБанк звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 30.10.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов`язань, у відповідача станом на 29.10.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 13806,46 грн.

У зв`язку з чим, АТ КБ ПриватБанк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.10.2013 року в розмірі 13806,46 грн., а також 1762,00 грн. судового збору.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк було відмовлено, з чим позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк, не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити частково позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк про стягнення заборгованості, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 30.10.2013 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого Позичальник отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак, зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує. У зв`язку із чим, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 29.10.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 13806,46 грн., з яких: 3341,08 грн. - тіло кредиту; 2393,49 грн.- нараховано відсотків за користування кредитом; 6938,25 грн.- нараховано пені; 500 грн. - фіксована частина штрафу; 633,64 грн. - процентна складова штрафу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції виходив із того, що факт ознайомлення ОСОБА_1 з Тарифами обслуговування кредитних карт Універсальна, а також Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку не можна визнати доведеним, а самі Тарифи обслуговування кредитних карт Універсальна і Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, у зв`язку з чим суд першої інстанції не встановив правових підстав для задоволення позову.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та вбачає правові підстави лише для часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", зокрема, щодо стягнення тіла заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.10.2013 року в розмірі 3341,08 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було порушено вимоги ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту.

Як вбачається з кредитного договору №б/н від 30.10.2013 року, він був укладений за волевиявленням обох сторін, про що свідчить особистий підпис відповідача в анкеті-заяві позичальника, а також відповідач після укладення вказаного договору частково виконував умови кредитного договору, а саме, систематично користувався кредитними коштами та з деякою періодичністю здійснював поповнення карткового рахунку, що підтверджується випискою по рахунку, проте в подальшому ОСОБА_1 ухилився від виконання своїх зобов`язань по кредитному договору, що і призвело до утворення заборгованості, а тому позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.10.2013 року у розмірі 3341 грн. 08 коп., яка складається з заборгованості за кредитом (тіло кредиту).

Разом з цим позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів, пені та штрафних санкцій колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Так, згідно підписаної анкети-заяви вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та Правила.

Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа №578/132/16-ц, провадження №61-3836св18).

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 , а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати штрафів, в тому числі пені, за невиконання договору та щодо розміру відсотків, що позбавляє можливості встановити, які саме умови обслуговування розумів відповідач отримуючи платіжну картку із встановленим лімітом 2000,00 грн.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити ПАТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів, пені та штрафних санкцій, оскільки надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг та Витяг з Тарифів банку не містять підпису позичальника щодо ознайомлення з ними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", в порядку ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1066 грн.

Керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.10.2013року у розмірі 3341 грн. 08 коп., яка складається з заборгованості за кредитом (тіло кредиту).

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк судові витрати у розмірі 1066 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова