ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2019 року

м. Київ

справа № 521/18434/15-ц

провадження № 61-11177св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 2 серпня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Плавич Н. Д., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, уточненим у січні 2016 року, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про визнання дій неправомірними і зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до підписаної у січні 2015 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» і держателем кредитної карти номер НОМЕР_1 , у подальшому переоформленої із номером НОМЕР_2 .

У липні 2015 року вона спробувала зняти кошти зі свого рахунку та виявила, що його заблоковано. Залишок коштів на рахунку на час блокування складав 144 628,72 гривень.

На неодноразові телефонні і письмові звернення щодо причин блокування рахунку банк пояснив, що рух грошових коштів заблоковано у зв`язку з сумнівним характером виконуваних економічних операцій і наявністю підстав вважати, що рахунок використовується для ведення господарської діяльності.

Листом від 30 вересня 2015 року ОСОБА_1 повідомила АТ КБ «ПриватБанк» про те, що грошові кошти, які обліковувались на рахунку, використовує для особистих цілей; господарську діяльність із використанням кредитної карти не здійснює; у зону проведення антитерористичної операції у запитуваний банком період не виїжджала.

Незважаючи на вказану відповідь, банк не припинив блокування операцій за належним їй картковим рахунком.

За таких обставин просила визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» у частині блокування відкритого їй рахунку із номером НОМЕР_2 неправомірними, зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні розміщеними на рахунку грошовими коштами у сумі 144 628,72 гривень та встановити порядок виконання судового рішення шляхом видачі ОСОБА_1 цих грошових коштів у касі відділення № 58 АТ КБ «ПриватБанк» у м. Одесі.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року, ухваленим у складі судді Михайлюка О. А., позов задоволено.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні і розпорядженні грошовим коштами у розмірі 144 628,72 гривень, що знаходяться на її картковому рахунку із номером НОМЕР_2 , шляхом припинення обмежень щодо здійснення видаткових операцій та розпорядження грошовим коштами на зазначеному рахунку.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року виправлено описку у рішенні суду першої інстанції і зазначено правильний номер відкритого ОСОБА_1 карткового рахунку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що банк не довів правомірність обмеження операцій за картковим рахунком позивача і блокування розміщених на ньому коштів, тому такі дії є неправомірними і порушують права ОСОБА_1 як власника грошових коштів.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 2 серпня 2016 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року скасовано, визнано нечинною ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року про виправлення описки у зазначеному рішенні та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обіг грошових коштів на рахунку позивача за січень-серпень 2015 року є значним і свідчить про його неправомірне використання, у зв`язку з чим банк обґрунтовано вимагав від ОСОБА_1 надання доказів на підтвердження походження грошових коштів та, у зв`язку з їх ненаданням, правомірно обмежив здійснення операцій із кредитною картою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення апеляційного суду Одеської області від 2 серпня 2016 року скасувати і залишити в силі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що підстави і порядок зупинення фінансових операцій за картковим рахунком за наявності підстав вважати, що ці операції пов`язані із легалізацією (відмиванням) доходів, визначені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Банк не дотримався зазначеного порядку, без належних на те повноважень самостійно прийняв рішення про тривале блокування коштів на її рахунку та вимагав надання додаткових документів щодо їх походження, на що права не мав.

Вказала, що при відкритті карткового рахунку надала усі документи, необхідні для ідентифікації та верифікації, банк визнав їх достатніми і відкрив їй картковий рахунок.

На думку заявника, висновки апеляційного суду про те, що отримання нею грошових коштів та їх переказ здійснюються у рамках функціонування протиправної схеми переведення безготівкових активів у готівкові або у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, не ґрунтуються на жодних доказах і є припущенням.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 вересня 2016 відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 2 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у січні 2015 року у відділенні № 58 АТ КБ «ПриватБанк» у м. Одесі Землякова О . В підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і отримала кредитну карту «Універсальна» із номером НОМЕР_1 строком дії до вересня 2018 року.

У зв`язку з пошкодженням цієї карти позивачу видано іншу кредитну карту з номером НОМЕР_2 строком дії до листопада 2018 року.

Апеляційний суд встановив, що листом від 13 квітня 2016 року «Щодо фінансових операцій з отримання готівки» Департамент фінансового моніторингу Національного банку України повідомив АТ КБ «ПриватБанк» про занепокоєння масштабністю фінансових операцій зі зняття клієнтами банків готівкових коштів у значних розмірах за допомогою платіжних карток та наголосив, що зазначені факти можуть свідчити про високий ризик використання послуг банків для легалізації кримінальних доходів, а проведені фінансові операції окремих клієнтів містять передбачені абзацами тринадцятим-п`ятнадцятим пункту 3.3 глави 3 розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року № 346, ознаки здійснення банками ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу, а саме:

? проведення клієнтами банку фінансових операцій, що не мають очевидної економічної доцільності (сенсу);

? участь банку (надання банком послуг) у проведенні фінансових операцій, характер або наслідки яких дають підстави вважати, що метою їх здійснення є легалізація кримінальних доходів (зокрема пов`язаних зі зняттям готівкових коштів);

? проведення банком або клієнтами банку фінансових операцій, характер або наслідки яких дають підстави вважати, що метою їх здійснення є уникнення виконання вимог та обмежень, передбачених банківським, валютним законодавством, законодавством з питань фінансового моніторингу.

Зазначено, що у кожному конкретному випадку банки зобов`язані здійснювати детальний аналіз фінансових операцій з метою недопущення використання клієнтом послуг банку для легалізації кримінальних доходів та залучення банку до здійснення ризикової діяльності.Також наголошено на праві банку відмовитися від проведення фінансової операції, встановлення (підтримання) ділових відносин в разі наявності високого ризику за результатами його оцінки та переоцінки.

Апеляційний суд встановив, що обіг коштів за відкритим ОСОБА_1 картковим рахунком за період з 1 січня 2015 року по 1 серпня 2015 року склав 5 445 995,29 гривень.

У липні 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» зупинив проведення фінансових операцій за картковим рахунком позивача та звернувся до неї із листом, у якому вимагав надати документи щодо походження коштів, які надійшли на картковий рахунок із номером НОМЕР_1 за період з 1 січня 2015 року по 25 серпня 2015 року.

Відповідних документів ОСОБА_1 банку не надала.

Обставин, які б свідчили про те, що після блокування фінансових операцій за картковим рахунком позивача АТ КБ «ПриватБанк» звертався до правоохоронних органів або до спеціально уповноваженого органу у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів щодо перевірки цих операцій, судами не встановлено.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів правомірність своїх дій щодо тривалого зупинення фінансових операцій за картковим рахунком позивача, що свідчить про її безпідставне обмеження у користуванні і розпорядженні грошовими коштами.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове про відмову у позові, виходив з того, що, зупиняючи фінансові операції за картковим рахунком позивача, банк діяв у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є помилковими.

Стаття 1066 ЦК України встановлює, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду (стаття 1074 ЦК України).

Правовий механізм протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення визначений Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу (стаття 5 цього Закону).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової операції, яка містить ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку фінансову операцію, її учасників та про залишок коштів на рахунку клієнта, відкритому суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової операції. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової операції, здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені.

Частиною п`ятою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки:

ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкту первинного фінансового моніторингу;

є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій. Строк зупинення відповідних фінансових операцій продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансових операцій:

- третього робочого дня з дня зупинення фінансової операції у разі неотримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, передбаченого частиною першою цієї статті, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової операції;

- наступного робочого дня після дня отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, зазначеного в рішенні спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення відповідних фінансових операцій відповідно до частини другої цієї статті або про зупинення видаткової фінансової операції відповідно до частини третьої цієї статті, повідомлення про скасування спеціально уповноваженим органом такого рішення, але не пізніше 31 робочого дня з дня зупинення фінансової операції;

- наступного робочого дня після дати закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій, зазначеної у рішенні спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідних фінансових операцій.

Строки зупинення фінансової операції суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-п`ятій статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», є остаточними та продовженню не підлягають.

Пунктом 91 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» передбачено, що банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Суди попередніх інстанцій встановили, що у зв`язку з виникненням сумнівів щодо законності фінансових операцій, які здійснюються за рахунком із номером НОМЕР_1 (у подальшому при переоформленні кредитної картки номер змінено на НОМЕР_2 ), АТ КБ «ПриватБанк» дійшов висновку про зупинення таких операцій.

Обставин, які б свідчили про подальше звернення банка до спеціально уповноваженого органу - Державної служби фінансового моніторингу України, або до правоохоронних органів щодо перевірки законності зупинених фінансових операцій, судами не встановлено.

Оскільки після зупинення операцій за рахунком із номером НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк» протягом більш ніж п`яти місяців жодних дій на виконання Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» не вчинив, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки банк не довів існування законних підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві розпорядження розміщеними на її рахунку коштами.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не врахував, що зупинення фінансових операцій за картковим рахунком клієнта можливе лише з дотриманням визначеного законодавством порядку, та не звернув уваги на положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», який встановлює вимоги до дій банків як суб`єктів первинного фінансового моніторингу, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про правомірність дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо зупинення фінансовий операцій за картковим рахунком із номером НОМЕР_1 (у подальшому номер змінено на НОМЕР_3 7572 НОМЕР_4 ) на тривалий строк.

Пославшись в обґрунтування своїх висновків на те, що ОСОБА_1 на вимогу банка не надала документи на підтвердження законності джерела походження коштів, що надходять на її рахунок, суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідно до положень статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу, яким є банк, не наділений правом самостійної перевірки законності фінансових операцій.

Право проведення аналітичної роботи, збирання необхідної додаткової інформації, її обробки, перевірки і аналізу має спеціально уповноважений орган - Державна служба фінансового моніторингу України, яку про зупинення операцій за рахунком із номером НОМЕР_1 відповідач не повідомив.

За таких обставин посилання суду на те, що позивач зобов`язана надати банку документи на підтвердження правомірного використання відкритого їй карткового рахунку не ґрунтуються на законі, оскільки у банка немає права обробляти, перевіряти і аналізувати такі документи та приймати рішення щодо їх достатності для підтвердження законності фінансових операцій.

Пославшись на те, що зупинення фінансових операцій за картковим рахунком позивача відбулася у порядку ідентифікації/верифікації клієнта, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що суб`єкти первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та верифікації клієнтів-фізичних осіб встановлюють їх прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, номер паспорта громадянина України, дату видачі і орган, що його видав, та реєстраційний номер облікової картки платника податків України, про що вказано у частині дев`ятій статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Необхідності витребування у клієнта-фізичної особи при ідентифікації та верифікації документів щодо походження грошових коштів, які розміщені на рахунку, дана стаття не передбачає.

Обґрунтовуючи свої висновки тим, що банк відмовив позивачу у проведенні видаткових операцій, оскільки вона неправомірно використовувала кредитну карту для операцій, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, суд апеляційної інстанції у порушення вимог цивільного процесуального законодавств не послався на докази, на підставі яких встановив відповідні обставини щодо здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності із використанням кредитних карток із номерами НОМЕР_1 і НОМЕР_2 .

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин статті 1066, 1068, 1074 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції, встановивши відсутність правових підстав для тривалого зупинення фінансових операцій за картковим рахунком позивача, дійшов правильного висновку про те, що такі дії АТ КБ «ПриватБанк» є неправомірними і порушують права ОСОБА_1 на розпорядження належними їй коштами, та обґрунтовано задовольнив позов.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин касаційний суд скасовує рішення апеляційного суду Одеської області від 2 серпня 2016 року і залишає в силі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини шостої цієї статті у разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 при поданні касаційної скарги судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як споживач фінансових послуг.

За таких обставин та у зв`язку із задоволенням касаційної скарги ОСОБА_1 касаційний суд стягує з АТ КБ «ПриватБанк» у дохід держави судовий збір у розмірі 584,64 гривень.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 2 серпня 2016 року скасувати і залишити в силі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у дохід держави 584,64 гривень судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов