У Х В А Л А

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 643/66/16-ц

провадження № 61-8201 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О.,

Мартєва С. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 березня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист порушеного права споживача, визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ Укрсоцбанк») про захист порушеного права споживача, визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними.

Також ОСОБА_1 направила суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об`єкта нерухомості квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер квартири 26122236 ), заборонити АТ Укрсоцбанк» та його структурним підрозділам (відділенням банку) вчиняти дії, направлені на відчуження об`єкта нерухомості: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер квартири 26122236 ) шляхом передачі АТ «Укрсоцбанк», права власності на цей об`єкт нерухомості шляхом продажу цього об`єкту нерухомості АТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу; шляхом організації АТ «Укрсоцбанк» продажу цього об`єкту нерухомості через укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та відповідним покупцем.

На обґрунтування вимог заяви позивачка посилається на ті обставини, що 30 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту № 860/13-27/18/3/7-131 про надання на споживчі цілі кредиту в іноземній валюті 77 268,00 швейцарських франків зі сплатою 9,50% річних. В той же день для повного і своєчасного виконання позивачем ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань був укладений договір іпотеки (майнових прав) № 860/14-27/18/3/7-166 з АКБ «Укрсоцбанк», предметом якого є майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру № 162, загальною площею 76,55 м 2 , по АДРЕСА_1 . Позивачка у своїй позовній заяві просила суд визнати в цілому недійсними договір кредиту та договір іпотеки.

10 січня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є

АТ «Укрсоцбанк» звернулось до Московського районного суду м. Харкова із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 860/13-27/18/3/7-166 від 30 серпня 2007 року 57 818,60 швейцарських франків.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року по цивільній справі № 643/394/18 відкрито провадження. Позивач звернулася до суду із позовом про визнання недійсними договору споживчого кредитування та договору іпотеки майнових прав від 30 серпня 2007 року із застосуванням реституції шляхом повернення АТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених на користь банку за недійсним правочином в сумі 48 554,60 швейцарських франків. 07 грудня 2018 року позивач отримала повідомлення про порушення основного зобов`язання відповідно до статей 33, 35, 36, 37 Закону України

«Про іпотеку» від АТ «Укрсоцбанк». Згідно з зазначеним повідомленням, позивач протягом 30 днів повинна сплатити на користь банку

75 918,58 швейцарських франків, що за курсом НБУ дорівнює 2 095 165,82 грн на підставі кредитного договору № 860/13-27/18/3/7-131 від 30 серпня 2007 року. У випадку невиконання вказаної вимоги у зазначений строк,

АТ «Укрсоцбанк» повідомляє про намір застосувати право на позасудове врегулювання спору між сторонами шляхом прийняття у власність предмету іпотеки - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Позивачка вважає, що своїм листом відповідач вчиняє дії, направлені на реалізацію в будь-який спосіб її майна. Позивач також вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову і як наслідок це призведе до неможливості позивачем поновити порушені відповідачем її права на квартиру, а також позбавлять ОСОБА_1 право на єдине житло.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» про захист порушеного права споживача, визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними.

Заборонено суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об`єкта нерухомості квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер квартири 26122236 ).

Заборонено АТ «Укрсоцбанк», ЄДР 00039019, та його структурним підрозділам (відділенням банку) вчиняти дії, направлені на відчуження об`єкта нерухомості: квартири

АДРЕСА_1 (реєстраційний номер квартири 26122236 ) шляхом передачі

АТ «Укрсоцбанк», ЄДР 00039019, права власності на цей об`єкт нерухомості шляхом продажу цього об`єкту нерухомості АТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу; шляхом організації АТ «Укрсоцбанк» продажу цього об`єкту нерухомості через укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та відповідним покупцем.

Заходи зустрічного забезпечення не вживалися.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» - задоволено.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року - скасовано.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, оскільки районний суд забезпечив позовом шляхом встановлення обтяження на майно, яке на час розгляду питання не належить відповідачеві та виходив із наступного.

Вирішуючи питання щодо співмірності заявлений до встановлення засобів обтяження, то суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави вважати, що виконання імовірного рішення у даній справі може залежати від встановлення заборони відчуження квартири, за якою збережено статус предмета іпотеки, та реєстрації таких дій, з огляду на заявлені позовні вимоги у цій справі.

Однак, застосування у даному випадку заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою суду першої інстанції, утруднить або зробить неможливим виконання імовірного рішення суду у іншій цивільній справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є неприпустимим з огляду на положення частини 1 статті 44 ЦПК України, за яким учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та не допускається зловживання процесуальними правами - у даному випадку створення перешкод для виконання рішення суду у іншій справі.

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду

від 27 березня 2019 року в якій просила скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням процесуального права, оскільки апеляційний суд на її думку вийшов за межі своїх повноважень, зазначивши, що застосування заходів забезпечення позову у справі № 643/66/16-ц забезпечених ухвалою суду першої інстанції, яка скасована апеляційним судом, утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у справі № 643/394/18 за

позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто на думку скаржниці апеляційний суд зазначив наперед про результати розгляду справи № 643/394/18.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист порушеного права споживача, визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними.

Позивач ОСОБА_1 направила суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об`єкта нерухомості квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер квартири 26122236 ), заборонити АТ «Укрсоцбанк», ЄДР 00039019, та його структурним підрозділам (відділенням банку) вчиняти дії, направлені на відчуження об`єкта нерухомості: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер квартири 26122236 ) шляхом передачі АТ «Укрсоцбанк», ЄДР 00039019, права власності на цей об`єкт нерухомості шляхом продажу цього об`єкту нерухомості АТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу; шляхом організації АТ «Укрсоцбанк» продажу цього об`єкту нерухомості через укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та відповідним покупцем.

В обґрунтування заяви позивач посилається на ті обставини, що

30 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту № 860/13-27/18/3/7-131 про надання на споживчі цілі кредиту в іноземній валюті 77 268,00 швейцарських франків зі сплатою 9,50% річних. В той же день для повного і своєчасного виконання позивачем ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань був укладений договір іпотеки (майнових прав) № 860/14-27/18/3/7-166 з АКБ «Укрсоцбанк», предметом якого є майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру № 162, загальною площею 76,55 м 2 , по АДРЕСА_1 .

Позивач у своїй позовній заяві просив суд визнати в цілому недійсними договір кредиту та договір іпотеки.

ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» 10 січня 2018 року звернулось до Московського районного суду м. Харкова із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 860/13-27/18/3/7-166 від 30 серпня 2007 року 57818,60 швейцарських франків. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року по цивільній справі № 643/394/18 відкрито провадження.

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання недійсними договору споживчого кредитування та договору іпотеки майнових прав від 30 серпня 2007 року із застосуванням реституції шляхом повернення АТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених на користь банку за недійсним правочином в сумі 48554,60 швейцарських франків.

07 грудня 2018 року позивач отримала повідомлення про порушення основного зобов`язання відповідно до статей 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» від Акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Згідно з зазначеним повідомленням, позивач протягом 30 днів повинна сплатити на користь банку 75 918,58 швейцарських франків, що за курсом НБУ дорівнює 2 095 165,82 грн. на підставі кредитного договору № 860/13-27/18/3/7-131 від 30 серпня 2007 року. У випадку невиконання вказаної вимоги у зазначений строк, АТ «Укрсоцбанк» повідомляє про намір застосувати право на позасудове врегулювання спору між сторонами шляхом прийняття у власність предмету іпотеки - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вважала, що своїм листом відповідач вчиняє дії, направлені на реалізацію в будь-який спосіб її майна. Позивач також вважала, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову і як наслідок це призведе до неможливості позивачем поновити порушені відповідачем її права на квартиру, а також позбавлять ОСОБА_1 право на єдине житло.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову районний суд повинен був перевірити обґрунтованість доводів заяви щодо необхідності встановлення таких обтяжень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно приписів пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У частини 1 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено судам, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у частині 1 статті 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених частиною 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

У пункті 4 цієї Постанови зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

У статті 11 ЦПК України надано визначення пропорційності у цивільному судочинстві, згідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відтак, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що всупереч приписів пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України та наданим судам роз`яснень суд першої інстанції забезпечив позовом шляхом встановлення обтяження на майно, яке на час розгляду питання не належить відповідачеві, а отже відсутні підстави вважати, що виконання імовірного рішення у даній справі може залежати від встановлення заборони відчуження квартири, за якою збережено статус предмета іпотеки, та реєстрації таких дій, з огляду на заявлені позовні вимоги у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що її доводи зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 березня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв