Справа № 206/46/19
Провадження № 2/206/334/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ВОСТОК» про зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач в позові зазначив, що ОСОБА_3 (Позивач) є клієнтом ПАТ «БАНК ВОСТОК» (Відповідача) та споживачем його фінансових банківських послуг на підставі Договору Банківського вкладу «Сокровищница» №26/171023 від 16.02.2017 року, укладеного між ними (надалі за текстом «Депозитний Договір»). Для виконання вищезазначеного договору на ім`я Позивача було відкрито депозитний (вкладний) рахунок № НОМЕР_1 для зберігання коштів, що були передані Відповідачу в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід), відповідно до умов договору. На підставі Депозитного договору Відповідач взяв на себе зобов`язання щодо прийняття грошових коштів у сумі вкладу, що при початковому внесенні складала 703736 (сімсот три тисячі сімсот тридцять шість) доларів СІІІА 00 центів із правом збільшення суми вкладу строком на 370 днів із кінцевим днем повернення вкладу 21.02.2018 року зі сплатою процентів відповідно до умов договору. Згідно змін внесених Додатковою угодою від 16.02.2017 року до Депозитного договору процентна ставка з 17.02.2017 року на суму вкладу складала 5% річних. У порядку передбаченому п. 1.2. Депозитного договору із урахуванням змін внесених Додатковою угодою до Депозитного договору від 16.02.2017 року: сума вкладу могла збільшуватися за наступних умов: максимальна сума поповнення - без обмеження суми, а мінімальна сума не може складати менше 10 (десяти) доларів США 00 центів. Збільшення суми вкладу відбувається шляхом внесення грошових коштів понад суму вкладу на депозитний рахунок: у разі такого збільшення у готівковій формі або за допомогою розрахункових документів до договору укладаються додаткові угоди. Додаткова угода не укладається у разі поповнення депозитного рахунку третіми особами або у результаті договірного списання з інших рахунків. Грошові кошти можуть бути внесені як готівкою через касу Відповідача, так і шляхом безготівкового перерахування. Так у зв`язку із збільшенням початкової суми вкладу за Депозитним договором між Позивачем і Відповідачем було укладено наступні Додаткові угоди: 1) Додаткова угода до Депозитного договору від 03.03.2017, за якою Позивачем було збільшено суму вкладу на 6050 (шість тисяч п`ятдесят) доларів США; 2) Додаткова угода до Депозитного договору від 19.04.2017, за якою Позивачем було збільшено суму вкладу на 35035 (тридцять п`ять тисяч тридцять п`ять) доларів США; 3) Додаткова угода до Депозитного договору від 24.04.2017, за якою Позивачем було збільшено суму вкладу на 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США; 4) Додаткова угода до Депозитного договору від 25.04.2017, за якою Позивачем було збільшено суму вкладу на 45000 (сорок п`ять тисяч) доларів США; 5) Додаткову угода до Депозитного договору від 04.05.2017, за якою Позивачем було збільшено суму вкладу на 40000 (сорок тисяч) доларів США. 31.07.2017 року для збільшення суми вкладу за Депозитним договором Позивачем Відповідачу було надано доручення на перерахування (залучення коштів) на його депозитний рахунок № НОМЕР_1 грошової суму у розмірі 350000 (триста п`ятдесят тисяч) доларів США, про що додаткова угода не була укладена, оскільки перерахування коштів здійснювалось шляхом списання коштів із іншого рахунку, для чого Позивач надав Відповідачу доручення на виконання відповідної операції. Однак, отримавши 08 лютого 2018 року Виписку по своєму особовому депозитному рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 Позивач з`ясував, що внесена ним на депозитний рахунок 31.07.2017 року сума грошових коштів у розмірі 350000 (триста п`ятдесят тисяч) доларів США не відображена у виписці, а зазначена сума не зарахована на його депозитний рахунок. Перша і остання сторінки, згадуваної Виписки, завірені печаткою банку та підписом працівника відділення. Також, проведення операції не відображено у виписці по рахунку Позивача № 4572 від 07.02.2018, що містить штам Відповідача із датою та підпис працівника на першій та останній сторінках, що свідчить про невиконання Відповідачем платіжного доручення Позивача. За період з 01.01.2017 по 31.12.2017 по депозитному рахунку були проведенні операції щодо перерахування коштів, залучення коштів, часткового повернення коштів та часткового зменшення коштів. Таким чином, станом на 21.02.2018 року (день повернення вкладу), залишок коштів на депозитному рахунку Позивача мав складати 352107 (триста п`ятдесят дві тисячі сто сім) доларів США 00 центів. Окрім цього, за період з 01.08.2017 року по 20.02.2018 року Позивач повинен був отримати проценти у сумі 9828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) доларів США 08 центів. Пунктом 2.2. Депозитного договору передбачено, що Вклад має бути повернутий Позивачу в день повернення вкладу, шляхом його перерахування на поточний рахунок Позивача № НОМЕР_2 . Проте, станом на 21.02.2018 року по дату подання заяви до суду повернення вкладу не відбулось. При цьому, банк не визнає наявність залишків на депозитному рахунку Позивача не дивлячись на документальне підтвердження поповнення депозиту 31 липня 2017 року на 350000 (триста п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів. Враховуючи вищевикладене позивач просив зобов`язати ПАТ «БАНКВОСТОК» виконати платіжне доручення в іноземній валюті №01 від 31.07.2017 року ОСОБА_3 , стягнути з ПАТ «БАНК ВОСТОК» на користь ОСОБА_3 заборгованість за Договором банківського вкладу №26/171023 від 16.02.2017 року у розмірі 352107 (триста п`ятдесят дві тисячі сто сім) доларів США 00 центів, проценти за Договором банківського вкладу №26/171023 від 16.02.2017 року у розмірі 9828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) доларів США 08 центів, пеню у розмірі 3% річних від вартості зобов`язання за кожний день прострочення у сумі 205982 (двісті п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 43 коп. та відшкодувати ОСОБА_3 сплачену ним суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50200 (п`ятдесят тисяч двісті) гривень 00 коп. (т. 1 а.с. 1-5, 48-52).

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, у якій зазначила, що 31 липня 2017 року вкладником ОСОБА_3 на вкладний рахунок № НОМЕР_1 не були внесені (залучені) грошові кошти у сумі 350 000,00 (триста п`ятдесят тисяч) доларів США. Відповідач не визнає заборгованість перед вкладником щодо повернення вкладу у сумі 352107 дол. США 00 центів, залученого за Договором банківського вкладу нараховані Позивачем проценти на вказану суму та пеню у розмірі 3% річних. Позивач у даній справі безпідставно заявляє вимогу про повторне повернення частини вкладу у сумі 2 107,00 доларів США, оскільки дана сума вкладу позивачу повернута у встановлений договором строк. Вимога Позивача про повернення вкладу у сумі 350 000,00 доларів США може бути задоволена лише у випадку, якщо Позивач доведе, що ним було внесено (фактично передано банку) грошові кошти у вказаній сумі, а банк вказану суму не повернув. Представник відповідача вважає вимоги позивача необґрунтованими та надуманими, у зв`язку із чим в задоволенні позову просила відмовити повністю ( т.1 а.с. 111-123).

Не погоджуючись з обставинами, викладеними у відзиві, представник позивача Артюхов Є.С. додатково у своїй письмовій відповіді на відзив ПАТ «БАНК ВОСТОК» зазначив, що у Платіжному доручені № 01 зазначена позначка про строк виконання переказу як «терміновий». За порушення строків, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену законодавством України. Відповідач, у разі неможливості виконання розрахункового документу Позивача на списання коштів з рахунку в установлений законодавством України строк, був зобов`язаний: узяти розрахунковий документ, - платіжне доручення Позивача № 01 на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/отримувачу про невиконання його розрахункового документа в установлений законодавством строк. Відповідачем було порушено норми законодавства та не було повідомлено Позивача. Більше того, п. 1.9 Інструкції № 22 зобов`язує банки приймати доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках. Банк прийняв платіжне доручення № 01, однак не виконав його, оскільки, був відсутній необхідний залишок коштів на рахунку. Відповідач повинен був відмовити Позивачу у прийнятті платіжного доручення № 01 та не проставляти відповідні відмітки про його прийняття до виконання. Дії працівників Відповідача свідчать проте, що грошові кошти у необхідній сумі для здійснення переказу фактично були на рахунку Позивача, проте з невідомих обставин, умисних або безвідповідальних дій працівників Відповідача дійсний облік коштів на рахунках Позивача перестав відповідати фактичному, що вбачається із виписок, які формує та надає Відповідач ( т. 2 а.с. 17-18).

Не погоджуючись з вказаними вище обставинам викладеними у відповіді на відзив, представник відповідача ОСОБА_2 додатково зазначила, що п. 1.7. Постанови № 216 не може і не має застосовуватись до відносин Позивача та Відповідача щодо виконання Платіжного доручення, оскільки Платіжне доручення не є розрахунковим документом про примусове списання чи стягнення коштів, та Інструкція регулює відносини у грошовій одиниці України.

Представник позивача додатково у відповіді на заперечення на відповідь на відзив зазначив, що угода від 21.09.2017 укладена між Позивачем та Відповідачем не може вважатися правочином в силу ч. 2 ст. 207 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки вона не породжує жодних цивільних прав та обов`язків, на ній не міститься відбиток печатки Відповідача (а.с. 108-109).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

08.01.2019 представником позивача ОСОБА_4 до суду було подано позовну заяву. Під час перевірки були виявлені недоліки, а саме: відсутня указана в додатках під № 18 копія позовної заяви з додатками відповідно до кількості сторін.

Ухвалою судді від 09.01.2019 позовну заяву було залишено без руху, як таку що не відповідала вимогам передбаченим ст. 175 ЦПК України.

18.01.2019 у зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18.02.2019.

08.02.2019 від представника відповідача ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшов відзив на позов з додатками.

27.02.2019 електронною поштою на адресу суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 про розгляд справи в режимі відеоконференеції, яке судом було задоволено.

04.03.2019 засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 . про продовження процесуального строку на подання заперечень, яке судом було задоволено.

Того ж дня, на адресу суду надійшло клопотання представника позивача Артюхова Є.С. про відкладення розгляду справи, відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів.

22.03.2019 до канцелярії суду представник відповідача ОСОБА_2 подала заперечення на відповідь на відзив та заперечення проти клопотання про витребування доказів.

03.04.2019 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

10.04.2019 на адресу суду надійшла відповідь на заперечення на відповідь на відзив від представника позивача ОСОБА_1 разом із відповіддю на заперечення проти клопотання про витребування доказів.

17.04.2019 на виконання ухвали суду про витребування доказів на адресу суду від ПАТ «БАНК ВОСТОК» надійшли засвідчені копії банківських документів, що підтверджують/відображають проведення/здійснення всіх та будь-яких операцій по (із) рахунках (ми): № 4572, № 4425, № 4572, № 4572, № 4572 позивача за період з 16.02.2017 по 31.12.2018.

18.04.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 25.04.2019.

20.05.2019 представником позивача у судовому засідання заявлено клопотання про витребування доказів разом з доповненнями до цього клопотання, яке судом залишено без задоволення.

Судом заслухано вступне слово представника позивача та представника відповідача, з`ясовано обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджено докази, якими вони обґрунтовуються, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

16.02.2017 між ОСОБА_3 та ПАТ «БАНК ВОСТОК» було укладено договір № 26/171023 банківського вкладу «Сокровищница» (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Вкладник передає, а Банк приймає грошові кошти (далі «Вклад») та зобов`язується повернути суму вкладу і сплатити проценти за Вкладом на умовах і в порядку, передбаченим цим договором. Відповідно до п. 1.2., 1.3, 1.5, 1.6, 1.7, 2.1, 4.2 цього Договору сума вкладу складає 703736 доларів США, вклад залучається на 370 днів з дати зарахування Вкладу на депозитний рахунок, вказаний в п. 1.5 цього договору по 21.02.2018. Банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1 для обліку суми Вкладу, проценти по вкладу перераховуються на поточний рахунок Вкладника № 4425 щомісячно в день, який співпадає з числом укладення Договору. Залучення банком Вкладу підтверджується цим Договором та документом, що підтверджує внесення грошової суми і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності. Грошові кошти можуть бути внесені як готівкою через касу Банку, так і шляхом безготівкового перерахування. Всі спори та розбіжності, що можуть виникнути між Сторонами щодо тлумачення та/або застосування положень цього Договору, підлягають врегулюванню шляхом взаємних консультацій та переговорів. (т. 1 а.с. 11-12, 55-57, 134-138, т. 2 а.с. 19-22).

Додатковою угодою до Договору № 26/171023 банківського вкладу від 16.02.2017 сторони домовилися п. 1.2, 1.4, 2.3 Договору викласти в іншій редакції, якою змінити максимальну суму поповнення без обмеження суму: процента ставка з 17.02.2017 на суму вкладу становить 5% річних. При отриманні заяви Вкладника про дострокове повернення Вкладу повністю або частково, Банк здійснює повернення Вкладу (перерахування Вкладу у повній сумі на поточний рахунок Вкладника, визначений у п. 1.6 цього Договору, перерахування частини Вкладу у розмірі, визначеному в Заяві Вкладника на точний рахунок Вкладника визначений у п.16 цього Договору, видачу Вкладнику частини Вкладу готівкою з каси Банку, в розмірі визначеному в заяві Вкладника), при цьому нарахування процентів за фактичний строк користування сумою коштів, які достроково повертаються, здійснюється за ставкою, визначеною в п. 1.4 цього Договору (т. 1 а.с. 13, 58).

Додатковими угодами від 03.03.2017, 19.04.2017, 24.04.2017, 25.04.2017, 04.05.2017 було збільшено суму вкладу за Договором у зв`язку з чим п. 1.2 Договору викладали в іншій редакції (т. 1 а.с. 14-18, 59-63).

Згідно платіжного доручення № 01 від 31 липня 2017 року платник ОСОБА_3 просив ПАТ «БАНК ВОСТОК» перерахувати кошти в іноземній валюті з рахунку № НОМЕР_3 на рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 350000,00 доларів США, призначення переказу коштів: залучення коштів на депозит згідно депозитної угоди № 26/171023 від 16.05.2017 (т. 1 а.с. 19, 64).

Згідно виписки по особовому рахунку за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 за рахунком № 4572 було проведені операції щодо залучення коштів на депозит, перерахування депозитного вкладу на ПР № 4425, часткове зменшення депозиту, серед яких проведення операції щодо залучення коштів з депозитного рахунку № НОМЕР_3 на депозитний рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 350000 доларів США не міститься (т. 1 а.с. 20-23, 65-69).

Згідно виписки по особовому рахунку за період з 01.01.2016 по 01.01.2018 за рахунком № НОМЕР_3 вбачається, що станом на 31.07.2017 на рахунку № НОМЕР_3 не було залишку коштів у розмірі 350000 доларів США для виконання доручення № 01 від 31 липня 2017 року, залишок коштів становив 0 доларів США 0 центів, так само не було достатнього залишку коштів на рахунку для виконання доручення до закриття депозитного рахунку.(т. 1 а.с. 70-76).

Згідно виписки по особовому рахунку за період з 08.02.2016 по 30.01.2019 за рахунком № НОМЕР_3 вбачається, що 31.07.2017 на рахунку № НОМЕР_3 не було коштів у розмірі 350000 доларів США для виконання доручення № 01 від 31 липня 2017 року (т. 1 а.с. 138-144).

Згідно виписки по особовому рахунку за період з 16.02.2017 по 21.02.2018 за рахунком № 4572 було проведені операції щодо залучення коштів на депозит, перерахування депозитного вкладу на ПР № 4425, часткове зменшення депозиту, серед яких проведення операції 31.07.2017 щодо залучення коштів з депозитного рахунку № НОМЕР_3 на депозитний рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 350000 доларів США не містить, 21.02.2018 на рахунку був залишок у розмірі 2107,00 доларів США, який був переведений на рахунок № НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 145-201).

Згідно виписки по угоді № 26/171023 від 16.02.2017, 31.07.2017 не було відображено проведення операції щодо залучення коштів з депозитного рахунку № НОМЕР_3 на депозитний рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 350000 доларів США (т. 1 а.с. 202-205).

21.02.2018 було здійснено перерахування відсотків по депозитному вкладу на рахунок № НОМЕР_2 у розмірі 2107,00 доларів США, 07.06.2018 було здійснено видачу коштів ОСОБА_3 внаслідок чого залишок на рахунку склав 22 центи, що підтверджується випискою по рахунку 4425 за період з 16.02.2017 по 08.06.2018, заявою про видачу готівки № 99109 від 07.06.2018, меморіальними ордерами, випискою по рахунку № 5451та документами на підставі яких було проведено операції до даному рахунку (т. 1 а.с. 206-215, т. 3 а.с. 30-53).

Відповідно до листа ОСОБА_3 , який отримавши повідомлення в інтернет банку про звірку рахунків станом на 1 січня 2018 року повідомив Голову правління ПАТ «БАНК ВОСТОК», що залишки на 1 січня 2018 року він не підтверджує, тому що згідно його відомостей, у нього на рахунках повинна була залишитися значно більше сума грошей (т. 2, а.с. 25)

Відповідно до угоди укладеної між ПАТ «БАНК ВОСТОК» та ОСОБА_3 від 21.09.2017, останні домовилися про те, що ОСОБА_3 розглянувши виписки про операції по рахункам, відкритим в ПАТ «БАНК ВОСТОК», а саме № НОМЕР_4 (12.02.2016-21.09.2017), № НОМЕР_4 (04.05.2016-21.09.2017), № НОМЕР_3 (05.02.2016-21.09.2017), № 4572 (22.05.2017-21.09.2017) та № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) підтвердив, що всі операції, вказані у виписках викладених вище було проведено на підставі документів, поданих ОСОБА_3 , претензій до операцій, вказаних у виписках не має та ОСОБА_3 погоджується з вірним відображенням у виписках банка операцій, проведених по рахунках ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 81-87).

Згідно відповіді на адвокатський запит № 39/7072 ПАТ «БАНК ВОСТОК» повідомляє, що запитана копія документів про переказ коштів у сумі 350000 доларів США з поточного рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_3 не надається, оскільки переказ коштів згідно вказаного доручення не виконаний банком через відсутність необхідного залишку коштів на рахунку клієнта (т. 2 а.с. 112).

На виконання ухвали суду було надано виписку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 16.02.2017 по 31.12.2018 та копії банківських документів, що підтверджують/відображають проведення/здійснення всіх та будь-яких операцій, з яких відомостей, що підтверджують проведення операції 31.07.2017 щодо залучення коштів з депозитного рахунку № НОМЕР_3 на депозитний рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 350000 доларів США судом не встановлено(т. 2 а.с. 119-189).

На виконання ували суду було надано виписку по особовому рахунку № НОМЕР_3 за період з 16.02.2017 по 31.12.2018 та копії банківських документів, що підтверджують/відображають проведення/здійснення всіх та будь-яких операцій, з яких судом встановлено, що 31.07.2017 на рахунку № НОМЕР_3 не було достатньо коштів у розмірі 350000 доларів США для виконання доручення № 01 від 31 липня 2017 року(т. 2 а.с. 190 т. 3 а.с. 1-29).

ІV. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання ухвали суду про витребування доказів суду, крім іншого було надано виписки по рахункам № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 та копії банківських документів, що підтверджують/відображають проведення/здійснення всіх та будь-яких операцій по вказаним рахункам (т. 3 а.с. 53-89).

Між тим, зазначені вище виписки не можуть слугувати належними, допустимими та достатніми доказами по даній справі та підлягають відхиленню судом з огляду на наступне.

Так, предметом доказування є фактично наявність або відсутність на картковому рахунку № НОМЕР_3 грошових коштів у розмірі 350000 доларів США для переведення цих коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 01 від 31 липня 2017 року та внаслідок цього отримання з цих коштів процентів визначених договором, які перераховуються на рахунок № НОМЕР_2 , який було переведено на новий план рахунків та присвоєно новий номер НОМЕР_7 .

Однак виписки по рахункам № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 та копії банківських документів, що підтверджують/відображають проведення/здійснення всіх та будь-яких операцій по вказаним рахункам не стосуються предмету спору та ніяким чином не

доводять/спростовують обставини, викладені у позовній заяві та запереченнях.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача на навів обґрунтування яким чином ці докази стосуються предмету доказування та на підтвердження чого ці докази були витребовані судом.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача та відповідача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Дані спірні правовідносини регулюються, Цивільним кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцією про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженою Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1059 ЦК України наголошує на тому, що Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Так судом встановлено, що 16.02.2017 між ОСОБА_3 та ПАТ «БАНК ВОСТОК» було укладено договір № 26/171023 банківського вкладу «Сокровищница», який складений в письмовій формі та відповідає чинному законодавству.

Статтею 1060 ЦК України встановлено, що Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Частина 1 статті 1068 ЦК України зобов`язує Банки вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах № 492, затвердженою постановою Правління Національного Банку України 12.11.2003 року, депозитний вкладний рахунок відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно п. 1.2. Депозитного договору із урахуванням змін внесених Додатковою угодою до Депозитного договору від 16.02.2017 року: сума вкладу могла збільшуватися за наступних умов: максимальна сума поповнення - без обмеження суми, а мінімальна сума не може складати менше 10 (десяти) доларів США 00 центів. Збільшення суми вкладу відбувається шляхом внесення грошових коштів понад суму вкладу на депозитний рахунок: у разі такого збільшення у готівковій формі або за допомогою розрахункових документів до договору укладаються додаткові угоди. Додаткова угода не укладається у разі поповнення депозитного рахунку третіми особами або у результаті договірного списання з інших рахунків. Грошові кошти можуть бути внесені як готівкою через касу Відповідача, так і шляхом безготівкового перерахування (п. 2.1. Депозитного Договору).

Статтею 51 Законом України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України. Безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Банки в Україні можуть використовувати як платіжні інструменти: платіжні доручення, платіжні вимоги, вимоги-доручення, векселі, чеки, банківські платіжні картки та інші дебетові і кредитові платіжні інструменти. Платіжні інструменти мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції.При виконанні розрахункової операції банк зобов`язаний перевірити достовірність та формальну відповідність документа.

Відповідно до п. 1.30, 1.31, 1.38 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»: платіжне доручення це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача; платіжний інструмент - засіб певної форми на паперовому, електронному чи іншому носії інформації, який використовується для ініціювання переказів. До платіжних інструментів належать документи на переказ та електронні платіжні засоби; списання договірне це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Пункт 8.1 ст. 8 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Згідно з абз. 1 п. 21.1 ст. 21 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. (п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження (крім випадків, встановлених законом) та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Незалежно від особи ініціатора банки України не ведуть облік розрахункових документів ініціаторів у разі відсутності (недостатності) коштів на рахунках платників, якщо інше не передбачено договором між банком та його клієнтом (п. 22.9, п. 22.10 ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Згідно з п. 3.2., 3.5 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 28.07.2018 № 216, відповідальний виконавець уповноваженого банку має проставити на всіх примірниках платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах дати надходження і виконання цього документа, засвідчивши їх своїм підписом та відбитком штампа уповноваженого банку. Уповноважений банк здійснює переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунків платника в межах залишків коштів в іноземній валюті або банківських металів на цих рахунках на початок операційного дня або в межах наданого кредиту овердрафт відповідно до умов договору між банком і платником з урахуванням суми коштів, потрібної для сплати уповноваженим банком можливих комісійних винагород (витрат) банкам-кореспондентам у разі переказу іноземної валюти; уповноважений банк у разі технічної можливості врахування коштів в іноземній валюті, які надходять на рахунки платника протягом операційного дня, має право здійснити переказ іноземної валюти з урахуванням цих сум (якщо це зазначено в договорі банківського рахунку).

Верховний Суд України у справі за №6-1286цс16 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі N 6-1286цс16) визначив, що висновки щодо правильного застосування ст. ст. 1058 - 1060 ЦК України з урахуванням, зокрема, норм п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 р. N 516, зводяться до наступного: Договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу є нікчемним, якщо не додержано письмової форми. Така форма вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; суди у порядку, передбаченому процесуальним законодавством повинні надати оцінку доводам і доказам сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, та щодо розмірів вкладів, про необхідність дослідження документів про укладення договорів, про обов`язковість оцінки всіх доказів, перевірки та проведення розрахунків сум і наведення відповідних результатів у судовому рішенні.

Так, позивач обґрунтовує свої вимоги зокрема тим, що 350000,00 доларів США були внесені на вкладний рахунок № НОМЕР_1 відповідно до умов Договору банківського вкладу, згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 01 від 31 липня 2017 р. При цьому в якості доказу внесення вказаної суми на вкладний рахунок позивач надав суду лише платіжне доручення в іноземній валюті № 01 від 31 липня 2017 р. зі штампом відділення № 26 ПАТ «БАНК ВОСТОК» у правому верхньому куті платіжного доручення та підписом відповідального виконавця банку у правому верхньому куті (далі - платіжне доручення).

Однак, суд не вважає, що надане позивачем платіжне доручення є належним підтвердженням внесення грошових коштів на вкладний рахунок, оскільки даним платіжним дорученням ініційований переказ коштів з поточного рахунку позивача, на якому, як встановлено судом був відсутній залишок коштів протягом строку виконання платіжного доручення, тому через відсутність на рахунку платника коштів для здійснення переказу банк залишив платіжне доручення не виконаним і у зв`язку з цим, на платіжному дорученні відсутня відмітка про його виконання банком.

Таким чином, з викладених вище норм чинного законодавства випливає, що банк виконує платіжні доручення платника виключно в межах залишку коштів на рахунку, з якого ініціюється переказ коштів шляхом подання платіжного доручення. Крім того з аналізу викладених вище норм чинного законодавства та досліджених доказів випливає, що банк повинен фіксувати дату прийняття платіжного доручення в іноземній валюті на виконання і окремо повинен фіксувати дату фактичного виконання платіжного доручення, а тому відбиток штампу із відбитком підпису відповідального виконавця із датою такого засвідчення у лівому верхньому куті свідчить лише про те, що банк прийняв платіжне доручення, однак не виконав його.

З приводу посилання позивача на те, що 31.07.2017 на рахунку позивача № НОМЕР_3 були наявні кошти для виконання платіжного доручення в іноземній валюті № 01 від 31 липня 2017 року суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно наданих суду виписок по рахунку № НОМЕР_3 , які були надані за різний період, як позивачем так і відповідачем з копіями банківських документів, що підтверджують/відображають проведення/здійснення всіх та будь-яких операцій, шляхом математичних розрахунків встановлено, що станом на 31 липня 2017 року на рахунку № 4572 залишок грошових коштів складав 0 доларів США 0 центів, що в еквіваленті складає 0 гривень 00 копійок у зв`язку з чим, ПАТ «БАНК ВОСТОК» не міг виконати подане ОСОБА_3 платіжне доручення в іноземній валюті № 01 від 31.07.2017 року про переказ коштів з рахунку № НОМЕР_3 у сумі 350000,00 доларів США на рахунок № НОМЕР_1 через відсутність коштів на поточному рахунку, переказ з якого був ініційований платіжним дорученням.

Доводи позивача з приводу того, що ПАТ «БАНК ВОСТОК» порушив п. 2.2. Депозитного договору, а саме не здійснив повернення депозиту позивачу коштів у розмірі 352107 доларів США та не сплатив проценти по вкладу спростовуються наступним.

П. 2.2. Договору банківського вкладу визначає, що вклад має бути повернутий вкладнику в день повернення вкладу, визначений п. 1.3. цього договору (21 лютого 2018 року); у випадку, якщо день повернення вкладу припадає на вихідний/святковий/не операційний день, то видача вкладу або процентів здійснюється наступного робочого дня; повернення вкладу здійснюється шляхом перерахування його на поточний рахунок вкладника, визначений у п. 1.6. цього договору (поточний рахунок вкладника № НОМЕР_2 ).

Так, грошові кошти в сумі 2107,00 дол. США, які були в залишку на рахунку були повернуті вкладнику ОСОБА_3 21 лютого 2018 року шляхом переказу на поточний рахунок № НОМЕР_2 у порядку договірного списання, ініційованого меморіальним валютним ордером банку № 274064 від 21 лютого 2018 р. відповідно до умов Договору банківського вкладу. Грошові кошти в сумі 2107,00 доларів США були зараховані на поточний рахунок 4425 ОСОБА_3 також 21 лютого 2018 року, а вже 07 червня 2018 року вказані грошові кошти були видані ОСОБА_3 готівкою, що підтверджується заявою на видачу готівки № 99109 від 07 червня 2018 року.

Враховуючи, що платіжне доручення не було виконаним та на рахунку позивача № НОМЕР_1 фактично на момент закінчення строку, на який було залучено вклад згідно умов Договору банківського вкладу залишилось 2107,00 доларів США, то відповідно вкладнику ОСОБА_3 було повернуто грошові кошти у сумі 2107,00 доларів США.

Посилання позивача щодо обов`язку банку повідомляти клієнта про невиконання розрахункового документа через відсутність грошових коштів на рахунку, з якого ініційовано переказ та обов`язку банку відмовити у прийнятті платіжного доручення у зв`язку з відсутністю залишку коштів на рахунку, з якого ініціюється переказ суд не бере до увагу з огляду на таке.

П. 1.2. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 28.07.2018 № 216 надає визначення терміну «банк - боржник» і в цьому визначенні наведено наступне: банк-боржник - банк, кореспондентський рахунок якого (далі - коррахунок) відкрито в уповноваженому банку і з коррахунку якого здійснюється примусове списання (далі - списання) та списання в безспірному порядку коштів в іноземних валютах та/або банківських металів на підставі платіжної вимоги на списання коштів в іноземних валютах або банківських металів (далі - платіжна вимога на списання)/інкасового доручення (розпорядження) на стягнення коштів в іноземних валютах [далі - інкасове доручення (розпорядження)]/вимоги Національного банку, оформленої/оформленого в установленому порядку.

Таким чином, нижче визначення терміну «банк-боржник» у тексті Постанови № 216 слово списання слід читати як примусове списання.

П. 1.39. ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає примусове списання як списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

П. 1.40. ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» про переказ визначає, що стягувач - це особа, яка може бути ініціатором переказу коштів з рахунка платника на підставі виконавчих документів, визначених законом.

Отже, примусове списання коштів - це переказ коштів з рахунку, ініціатором якого не є власник рахунку.

Так, абз. 6 п. 1.2. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 28.07.2018 № 216 визначає, що інші терміни, що вживаються в цьому Положенні, використовуються в значеннях, визначених цивільним, податковим та валютним законодавством України.

Ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що звернення стягнення на кошти боржника є одним із заходів примусового виконання рішень.

Ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає, що звернення стягнення на предмет обтяження - це вжиття обтяжувачем передбачених законом заходів щодо предмета обтяження для задоволення своїх прав чи вимог, які випливають із змісту обтяження.

Отже, виходячи з вищенаведеного слід дійти висновку, що стягнення коштів - це задоволення вимог кредитора за рахунок коштів боржника.

Таким чином, п. 1.7. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 28.07.2018 № 216 не може застосовуватись до відносин, які склались між ОСОБА_3 та ПАТ «БАНК ВОСТОК» щодо виконання платіжного доручення в іноземній валюті № 01 від 31.07.2017 року про переказ коштів з рахунку № НОМЕР_3 у сумі 350 000,00 доларів США на рахунок № 4572, оскільки платіжне доручення не є розрахунковим документом про примусове списання чи стягнення коштів.

Крім того, п. 1.2. Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті, затвердженої. Постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 визначає, що вказана інструкція встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Отже, суд вважає, що твердження позивача про обов`язок відповідача взяти платіжне доручення на облік за позабалансовим рахунком та повідомити Позивача про невиконання платіжного доручення є безпідставним, оскільки положення Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті, затвердженою Постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 стосується лише виконання розрахункових документів на примусове списання чи стягнення коштів, а платіжне доручення не є таким документом, будь-які інші норми, що регулюють порядок дій банку платника при невиконанні розрахункових документів через недостатність коштів на рахунку платника Інструкція не містить.

Окрім того, норми Інструкції № 22 до відносин сторін при виконанні платіжного доручення не застосовуються, оскільки Інструкція № 22 регулює розрахунки у гривні, а платіжне доручення було подано до банку для ініціювання переказу в іноземній валюті.

До цього ж, у Положенні про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 28.07.2018 № 216 відсутні норми, які би вимагали від відповідача вести облік саме платіжних доручень, невиконаних через відсутність коштів на рахунку платника, та/або повідомляти платника про невиконання його платіжних доручень через відсутність (недостатність) коштів на рахунку.

Так само і жодна норма Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 28.07.2018 № 216, яка регулює саме порядок виконання переказів в іноземній валюті: не містить посилання на п. 1.9. Інструкції № 22 чи на встановлені інструкцією № 22 процедури прийняття до виконання платіжних доручень платника ; не містить вимоги про прийняття банком до виконання платіжного доручення про переказ коштів в іноземній валюті виключно в межах залишку коштів на цих рахунках; не передбачає права банку, який обслуговує платника, відмовити в прийнятті платіжного доручення клієнта, посилаючись на відсутність залишку коштів на поточному рахунку в іноземній валюті на момент надходження платіжного доручення до банку, не дивлячись навіть на те, що Інструкція регулює відносини щодо розрахунків у гривні.

Доводи позивача, що виписки з рахунків не відповідають фактично проведеним операціям за рахунками позивача спростовується, окрім іншого, тим, що 21.09.2017 ОСОБА_3 уклав угоду з банком, відповідно до змісту якої він особисто погодився з вірним відображенням у виписках банка операцій, проведених по рахунках ОСОБА_3 та відповідно претензій до Відповідача не має.

Щодо обов`язку ведення обліку розрахункових документів, то слід зазначити, що п. 2 Постанови Правління НБУ № 601 від 08.12.2004 року визначає, що перелік є основним нормативно-правовим актом, що визначає строки зберігання відповідних категорій документів, які утворюються в процесі діяльності центрального апарату, структурних підрозділів і одиниць, територіальних управлінь, спеціалізованих підприємств, навчальних закладів Національного банку України та банків України, їх філій, представництв та відділень (далі - банківські установи).

Таким чином, Постанова № 601 визначала власне номенклатуру справ, які утворюються в діяльності банківських установ, та строк їх архівного зберігання, проте вказана постанова не регулює питання балансового чи позабалансового обліку операцій у банку, не регулює питання операційної діяльності банку, зокрема питання щодо порядку виконання розрахункових документів чи повідомлення клієнтів про виконання розрахункових документів, тому в банка не має відповідного обов`язку ведення обліку розрахункових документів, оскільки це не передбачено діючим законодавством та суперечить положенням ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

До того ж, Постанова НБУ № 601 втратила чинність з 01 січня 2019 року згідно Постанови Правління НБУ № 129 від 27 листопада 2018 року.

Окрім цього, суд вважає необхідним зазначити, що звернення позивача до суду за захистом порушених прав передбачає передусім його зацікавленість у розгляді справи в найкоротший строк та покладає на нього обов`язок добросовісно користуватись своїми правами, однак позиція позивача та його представника щодо витребування виписок по всім рахункам Камінського О.В., які знаходяться у ПАТ «БАНК ВОСТОК» полягала лише в затягуванні розгляду справи, намаганні перекласти обов`язок доказування обставин, викладених у позовній заяві та збирання доказів на підтвердження цих обставин на суд, розцінюється судом, як зловживання правом.

Так, ч. 1 статтею 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.50 (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11.09.97 та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в ній, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів принцип неприпустимості зловживання правами у даному конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання позивачем та його представником наданими їм правами та невиконанням обов`язків.

Так, відповідно до п. 3.3.6 Договору № 26/171023 від 16.02.2017 вкладник має право одержувати інформацію про стан Рахунку.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначених у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа обґрунтовує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, суд критично відноситься до посилання представника позивача у судовому засіданні, що він не міг подати докази разом з позовної заяву у зв`язку з тим, що тільки після дослідження витребуваних документів йому стало відомо про рух коштів позивача на інші рахунку, оскільки позивач мав знати на момент подачі позову скільки рахунків у нього відкрито в банку. Крім того, витребуванні у клопотанні представника докази не мають ніякого відношення до предмету доказування та проведення в подальшому будь-якої експертизи на підставі таких доказів.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу слід зазначити, що стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 справа № 826/1216/16.

Так у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому, ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлює, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Відповідна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 справа № 922/1163/18.

Надання адвокатом Афанасьєвою М.П. відповідачу адвокатських послуг у суді при розгляді справи № 206/46/19 підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 31.10.2017.

Водночас, у самому тексті договору відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається про порядок оплати такої професійної правової допомоги, що має здійснюватися на підставі розрахунків/рахунків, актів або інших двосторонніх документів, яких суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та не обґрунтованим, у зв`язку чим у задоволенні позовну необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцією про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженою Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492, ст. ст. 15, 626, 1058-1060, 1066, 1068, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

УХВАЛИВ

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до Публічного акціонерного товариства «БАНК ВОСТОК» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Курсантська, буд. 24, ) про зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості, процентів за договором банківського вкладу та пені у розмірі 3% річних - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.05.2019.

Головуючий суддя: К.С. Маштак