Справа № 539/1661/19
Провадження № 2/539/740/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Гудкова С.В.,

з участю секретаря Шрейтер С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою. Свій позов мотивував тим, що 17.10.2017р. він надав відповідачу позику - грошові кошти в розмірі 61000грн., з терміном повернення до 31.12.2018р., про що було складено розписку.

До цього часу кошти не повернуті.

Прохає суд: стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 61000грн, 3% річних за час прострочення повернення боргу у розмірі 2432грн., інфляційні втрати у розмірі 6971,84грн. та судові витрати у розмірі 768,40грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав на їх задоволенні наполягає.

Представник позивача ОСОБА_2 позов визнав частково. Пояснив, що з основною сумою боргу в розмірі 61000 гривень позивач погоджується. Що стосується вимоги про стягнення 3% річних та втрат від інфляції, то вони ґрунтуються на невірному розумінні позивачем умов договору позики та вимог ст.ст.612, 625 ЦК України.

Цілком очевидно, що кінцевою датою повернення позики сторони по справі визначили 31 грудня 2018 року, про що вказує в позовній заяві сам позивач. Таким чином, прострочення виконання зобов`язання ОСОБА_3 має місце лише з 01 січня 2019 року.

При розмірі простроченого зобов`язання в 61000 гривень нарахування згідно ст.625 ЦК України мають наступний вигляд : термін прострочення : з 01 січня 2019 року по 10 квітня 2019 року (дата звернення до суду), тобто рівно 100 днів;

Три проценти річних : 61000 / 100 х 3 / 365 х 100 = 501,37 гривень.

Індекс інфляції та відповідні втрати склали :

Січень 2019 року - 101%; 61000 / 100 х 101 = 61610 - 61000 = 610 гривень;

Лютий 2019 року - 100,5%; 61000 / 100 х 100,5 = 61305 - 61000 = 305 гривень;

Березень 2019 року - 100,9%; 61000 / 100 х 100,9 = 61549 - 61000 = 549 гривень;

Квітень 2019 року - 101%; 61000 / 100 х 101 = 61610 - 61000 = 610 / 3 = 203,34 гривні.

Всього втрати від інфляції складають : 610 + 305 + 549 + 203,34 = 1667,34 гривні.

Таким чином, наведений контррозрахунок свідчить про те, що з вимоги про стягнення 3% річних в 2432 гривні обґрунтованими є лише 501,37 гривень, тобто лише 20 відсотків від вимоги, а з вимоги про стягнення втрат від інфляції в розмірі 6971,84 гривень обґрунтованими є лише 1667,34 гривень, тобто лише 24 відсотки.

З ціни всього позову в 70403,84 гривень обґрунтованими, на думку відповідача, є лише 63168,71 гривень, що складає 89% від суми всіх вимог.

Прохає суд врахувати вказаний розрахунок при постановленні рішення, та відповідно до ст.141 ЦПК України розподілити судові витрати, які складаються з судового збору (768,4 / 100 х 89 = 683,88 гривень, які підлягають стягненню з відповідача), та витрат відповідача на правничу допомогу (2000 / 1000 х 11 = 220 гривень, які підлягають стягненню з позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника відповідача, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 позичив 61000 грн. ОСОБА_3 , з терміном повернення до 31.12.2018р., про що було складено розписку. (а.с.18).

Положеннями ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З дати настання строку повернення боргу з 01.01.2019р. по 10.04.2019р. термін прострочення складає 100 днів.

При цьому суд не погоджується з розрахунком проведеним позивачем, оскільки позивач нарахував заборгованість не з моменту обумовленої в розписці дати повернення заборгованості, а з моменту фактичного надання коштів в користування. При цьому в розписці не встановлено жодної плати за користування позичиними коштами.

Суд бере за основу при визначенні суми боргу за договором позики розрахунок наданий відповідачем оскільки в ньому врахований фактичний період заборгованості та діючі індекси інфляції

Так, 3% річних за вказаний період становить 501,37грн., індекс інфляції та відповідні втрати складають 1667,34грн.

Три проценти річних : 61000 / 100 х 3 / 365 х 100 = 501,37 гривень.

Індекс інфляції та відповідні втрати склали :

Січень 2019 року - 101%; 61000 / 100 х 101 = 61610 - 61000 = 610 гривень;

Лютий 2019 року - 100,5%; 61000 / 100 х 100,5 = 61305 - 61000 = 305 гривень;

Березень 2019 року - 100,9%; 61000 / 100 х 100,9 = 61549 - 61000 = 549 гривень;

Квітень 2019 року - 101%; 61000 / 100 х 101 = 61610 - 61000 = 610 / 3 = 203,34 гривні.

Всього втрати від інфляції складають : 610 + 305 + 549 + 203,34 = 1667,34 гривні.

У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не повернув кошти за договором позики, суд вважає, що суму заборгованості слід стягнути у примусовому порядку.

Згідно ч.ч. 1, 2, 10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Беручи до уваги вищевикладене, позовні вимоги позивача задоволені на загальну суму 63168,71грн., що складає 89% від суми всіх вимог. Таким чином судові витрати сторін слід розподілити так: стягнути з відповідача на користь позивача 683,88грн частину сплаченого судового збору, стягнути з позивача на користь відповідача 220грн. частину витрат на правничу допомогу.

Крім цього, відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, враховуючи вищезазначене, із відповідача на користь позивача слід стягнути різницю судових витрат в розмірі 463 гривні 88 копійок (683, 88 грн. - 220 грн.)

Керуючись ст.ст. 207, 625, 1046, 1047, 1049, ЦК України, ст.ст. 12, 19, 76, 141, 263-265ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 63168 гривень 71 копійку та 463 гривні 88 копійок судових витрат .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), адреса проживання : АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса проживання: АДРЕСА_2 )

Текст повного судового рішення виготовлено 03.06.2019 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду С.В. Гудков