Єдиний унікальний номер судової справи № 484/3454/16-ц
Провадження № 22-ц/812/862/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Локтіонової О.В.,

при секретарі судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження,-

апеляційну скаргу

ОСОБА_4

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року, ухваленого у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Максютенко О.А., вступна та резолютивна частини проголошені того ж дня, повний текст складено 01 березня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним, визнання спільним майном подружжя та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 25 серпня 2001 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. У серпні 2016 року шлюбні стосунки між ними припинено.

В період шлюбу у 2002 році ОСОБА_4 отримав у дар житловий будинок АДРЕСА_1 .

Проте, договір дарування цього нерухомого майна є удаваним, оскільки укладений з метою приховання договору купівлі-продажу, щоб в подальшому уникнути сплати більш високої ставки державного мита та поділу будинку як спільного майна подружжя. Крім того, за даний будинок сплачено продавцю спільні сімейні кошти.

Так як будинок придбаний у період шлюбу за спільні кошти, то він є спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Крім того, за час спільного проживання за спільні кошти ними придбано майно загальною вартістю 2 875 974 грн. до складу якого входить:

- житловий будинок АДРЕСА_1 , вартістю 520 000 грн;

- автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 р.в., державний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 від 02 липня 2015 року, вартістю 520 000 грн.;

- квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м. вартістю 895 954 грн.40 коп.;

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м., вартістю 160 000 грн.;

-незавершене будівництво садового будинку АДРЕСА_3 , вартістю 780 000 грн.

Посилаючсиь на викладене та уточнивши свої вимоги, позивач остаточно просила:

-визнати договір дарування укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 удаваним правочином;

здійснити розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею власність на:

-квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м. вартістю 895 954,40 грн.;

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м. вартістю 160 000 грн.;

-Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 вартістю 260 000 грн. Всього майна на суму:1 315 954 грн.

В особисту приватну власність відповідача виділити:

-Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 260 000 грн;

-автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 р.в. держ.номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію CXT НОМЕР_3 від 02.07.2015 року, вартістю 520 000 грн.;

- незавершене будівництво садового будинку АДРЕСА_3 , вартістю 780 000 грн.

Всього майна на суму 1 560 000 грн.

Просила стягнути грошову компенсацію різниці більшої долі відповідача в спільному майні в сумі 122 023 грн.

Включити в розподіл належного їм майна - статутний капітал в ТОВ «ЮГ-Регіон Плюс» 375 000 грн. та придбані за час спільного проживання транспортні засоби:

- вантажний MAN,2005 р.в., державний номер НОМЕР_4 вартістю 260 000 грн.,

- вантажний MAN,2000 р.в., державний номер НОМЕР_5 , вартістю 200 000 грн.;

- вантажний DAFTE 95 XF 430,2001 р.в., державний номер НОМЕР_6 , вартістю 250 000 грн.;

- Lexus LX 470, 2006 р.в., державний номер НОМЕР_7 , вартістю 400 000 грн. та причіп Kogel AWE 18, 1998 р.в., державний номер НОМЕР_8 , вартістю 100 000 грн.

Стягнути на її користь з відповідача грошову компенсацію вартості відчужених автомобілів в сумі 792 500 грн.

ОСОБА_4 , не погоджуючись з позовом ОСОБА_1 у грудні 2016 року звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до неїпро поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Не заперечуючи факту укладання шлюбу 25 серпня 2001 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 зазначав, що за час спільного проживання з ОСОБА_1 було придбано майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме :

-квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м. зареєстровану на ім`я ОСОБА_1 ;

-нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_3 , зареєстровану на ім`я ОСОБА_1 ;

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м. зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

-торгівельні павільйони №1, №2,№3, №1, №3 розташовані по АДРЕСА_3 , які знаходяться у володінні та користування ОСОБА_1 ,;

-предмети домашнього вжитку: кухню - 1 одн., вартістю 26 000 грн., стіл та стілець, вартістю 6 000 грн., вітальню, вартістю 8 000 грн., шафу - купе, вартістю 17 000 грн., ванну, вартістю 6 000 грн., меблеву стінку, вартістю 7 000 грн., тумби приліжкові, вартістю 1500 грн., вітальню №2 -2 000 грн., табурети 200 грн., стілець 50 грн.

У березні 2017 року ОСОБА_4 уточнив свої вимоги та вказував, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, а тому цивільні права та обов`язки за цими договорами виникають у обох із подружжя.

За час спільного проживання у нього виникли боргові зобов`язання:

-за договором позики від 20 лютого 2016 року на суму 25 000 дол. США, які були отриманні від ОСОБА_6 для проведення ремонту в квартирі в м. Києві;

-за договором позики від 04 березня 2013 року на суму 47 000 дол. США, які були отриманні від ОСОБА_7 для будівництва торгівельних павільйонів по АДРЕСА_3 ;

-за договором позики від 01 червня 2009 року на суму 78000 дол. США, які були отримані від ОСОБА_8 для будівництва магазину по АДРЕСА_3 .

Всього на загальну суму 150 000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 26 лютого 2017 року - 4 045 500 грн.

З врахуванням первісних та уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 остаточно просив визнати за ним право власності на:

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м. зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , вартістю 48 620 грн.;

-нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_3 , зареєстровану на ім`я ОСОБА_1 , вартістю 400 750 грн. ;

- торгівельні вітрини та обладнання магазину на суму 105 450 грн.;

-торгівельні павільйони №1, №2,№3, №1, №3 розташовані по АДРЕСА_3 , які знаходяться у володінні та користування ОСОБА_1 , вартістю 593645 грн;.

-предмети домашнього вжитку: кухню, вартістю 26 000 грн., стіл та стілець, вартістю 6 000 грн., вітальню, вартістю 8 000 грн., шафу - купе, вартістю 17 000 грн., ванну, вартістю 6 000 грн., меблеву стінку, вартістю 7 000 грн., тумби приліжкові, вартістю 1500 грн., вітальню №2 -2 000 грн., табурети - 200 грн., стілець 50 грн.

Всього на загальну суму 1227415 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м. вартістю 2501310 грн.

Стягнути з неї на його користь 1 273 895 грн. різниці у майні, а також стягнути на його користь 2 022 750 грн. боргових зобов`язань.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року первісний та зустрічний позови об`єднані в одне провадження.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано удаваним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , як таким, що вчинено для приховання договору купівлі-продажу.

Визнано, що 30 травня 2002 року між ОСОБА_9 , як продавцем, та ОСОБА_4 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 66.0 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчук С.А.

Визнано об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 :

- житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- незавершене будівництво садового будинку АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м.;

- нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_3 ;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м.;

- автомобіль вантажний MAN, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ,

- автомобіль вантажний MAN, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_5 ;

- причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_8 ;

- автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430,2001 року випуску, державний номер НОМЕР_6 ;

- автомобіль Lexus LX 470, 2006 рок випуску, державний номер НОМЕР_7 ;

- автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

- торгівельні павільйони №1, №2,№3, №1, №3 розташовані по вул. АДРЕСА_3 ;

-торгівельні вітрини та обладнання магазину;

-предмети домашнього вжитку: кухня, стіл та стільці, вітальню, шафу купе, ванну, меблеву стінку, тумби приліжкові, вітальню, табуретки, стільці.

Визнано право власності за ОСОБА_1 у спільному майні подружжя на:

- Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- Ѕ частину незавершеного будівництва садового будинку АДРЕСА_3 ;

- Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ;

- Ѕчастину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м.;

- Ѕ частину автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 р.в. держ.номер НОМЕР_1 .

Виділено у приватну власність ОСОБА_1 :

-нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_3 , який зареєстрований за ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_9 від 26.12.2012 року, вартістю: 400750 грн.;

- торгівельні павільйони №1, №2, №3, №1, №3 розташовані вул. Коротченко АДРЕСА_4 д у АДРЕСА_5 . Первомайську Миколаївської області, вартістю: 593645 грн.

- торгівельні вітрини та обладнання, на загальну суму 105 450 грн.;

- предмети домашнього вжитку: кухню вартістю 26000 грн., стіл та стільці 6000 грн., вітальню 8 000 грн., шафу- купе 17 000 грн., ванну 6000 грн., меблеву стінку 7 000 грн., тумби прикро ватні 1500 грн., вітальню 2000 грн., табуретки 200 грн., стільці 50 грн.

Всього майна ОСОБА_1 виділено на суму 1 173 595 грн.

Визнано право власності за ОСОБА_4 у спільному майні подружжя на:

- Ѕчастину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- Ѕ частину незавершеного будівництва садового будинку АДРЕСА_3 ;

- Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ;

- Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м.;

- Ѕ частину автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 р.в., державний номер НОМЕР_1 .

Виділено ОСОБА_4 продані ним автомобілі:

- автомобіль вантажний MAN,2005 р.в., державний номер НОМЕР_4 , вартістю 360720 грн.;

- автомобіль вантажний MAN,2000 р.в., державний номер НОМЕР_5 , вартістю 160410 грн.;

- причіп Kogel AWE 18, 1998 р.в., державний номер НОМЕР_8 , вартістю 117880 грн.;

- автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430,2001 р.в., державний номер НОМЕР_6 , вартістю 248350 грн.;

- автомобіль Lexus LX 470, 2006 р.в., державний номер НОМЕР_7 , вартістю 709090 грн.

Всього виділено ОСОБА_4 майна на суму 1 596 450 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення Ѕ частки вартості внеску статутного капіталу ТОВ «ЮГ-Регіон-Плюс», що становить 178500 грн. відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення на користь ОСОБА_4 2 022 750 грн. боргових зобов`язань відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за продані транспортні засоби: автомобіль вантажний MAN,2005 р.в., державний номер НОМЕР_4 , автомобіль вантажний MAN,2000 р.в., державний номер НОМЕР_5 , ; причіп Kogel AWE 18, 1998 р.в., державний номер НОМЕР_8 ; автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430,2001 р.в., державний номер НОМЕР_6 ; автомобіль Lexus LX 470, 2006 р.в., державний номер НОМЕР_7 в сумі 211 427 грн. 50 коп.

Додатковим рішенням цього ж суду від 02 квітня 2019 року у задоволені вимог щодо розподілу судових витрат за даними позовами відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач подав на нього апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив частково скасувати та постановити нове рішення визнавши за ним право власності на:

- нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_4 , який зареєстрований за ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_9 від 26.12.2012 року, вартістю: 400750 грн.;

- торгівельні павільйони №1, №2, №3, №1, №3 розташовані вул. Коротченко, 2д у м АДРЕСА_3 Миколаївської АДРЕСА_6 , вартістю: 593645 грн.

- торгівельні вітрини та обладнання, на загальну суму 105 450 грн.;

- предмети домашнього вжитку: кухню вартістю 26000 грн., стіл та стільці 6000 грн., вітальню 8 000 грн., шафу купе 17 000 грн., ванну 6000 грн., меблеву стінку 7 000 грн., тумби приляжкові 1500 грн., вітальню 2000 грн., табуретки 200 грн., стільці 50 грн.;

- Ѕ частину автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 р.в., державний номер НОМЕР_1 .

- квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м.

- Ѕ частину автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 р.в. держ.номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 -1 273 895 грн. різниці у майні;

2022 750 грн. боргових зобов`язань; 6890 грн. сплачених ним судових витрат.

Крім того зазначав, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано позовну давність до вимог про визнання договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 удаваним, оскільки позивач підтвердила у судовому засіданні, що їй було відомо про отримання ним в дар спірного житлового будинку. Проте клопотання про поновлення строку не заявляла. Сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Виділення у власність позивача нежитлової будівлі, магазину змішаної групи товарів, -торгівельні павільйони №1, №2,№3, №1, №3; торгівельних вітрин та обладнання магазину; предметів домашнього вжитку є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 про таке не просила.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказуючи про законність та обґрунтованість судового рішення, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення.

ОСОБА_1 та її представник у суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2001 року, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року розірвано ( т.1 а.с.46, т.2 а.с.293).

З початку вересня 2016 року сторони припинили шлюбні відносини, стали проживати окремо, спільного господарства не вели, відповідач став проживати з іншою жінкою. Вказані обставини встановлено рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про розірвання шлюбу( справа 484/3420/16-ц ), а тому не підлягають доказуванню у даній справі.

У період шлюбу, на спільні кошти ними придбали наступне нерухоме майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м., зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м., за договором купівлі-продажу від 02 червня 2016 року та зареєстрованого на ім`я ОСОБА_1 , вартістю 1 553 984 грн. (а.с.47 т.1);

-нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 грудня 2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 17 грудня 2012 року, вартістю 400 750 грн. (а.с.77,78 т.1);

- торгівельні павільйони №1, №2, №3, №1, №3 розташовані АДРЕСА_7 . Коротченко АДРЕСА_4 у АДРЕСА_3 , вартістю 593645 грн.;

- торгівельні вітрини та обладнання, на загальну суму 105 450 грн.;

- предмети домашнього вжитку: кухню вартістю -26000 грн., стіл та стільці -6000 грн., вітальню -8 000 грн., шафу-купе -17 000 грн., ванну- 6000 грн., меблеву стінку- 7 000 грн., тумби приліжкові- 1500 грн., вітальню- 2000 грн., табуретки- 200 грн., стільці -50 грн.;

- автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 р.в., державний номер НОМЕР_1 ;вартістю 556 040 грн.;

- автомобіль вантажний MAN,2005 р.в., державний номер НОМЕР_4 , вартістю 360720 грн.;

- автомобіль вантажний MAN,2000 р.в., державний номер НОМЕР_5 , вартістю 160410 грн.;

- причіп Kogel AWE 18, 1998 р.в., державний номер НОМЕР_8 , вартістю 117880 грн.;

- автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430,2001 р.в., державний номер НОМЕР_6 , вартістю 248350 грн.;

- автомобіль Lexus LX 470, 2006 р.в., державний номер НОМЕР_7 , вартістю 709090 грн.

За час спільного проживання ними побудовано садовий будинку АДРЕСА_3 , який є об`єктом незавершеного будівництвом.

В період шлюбу за договором дарування від 30 травня 2002 року ОСОБА_4 отримав у дар від ОСОБА_9 житловий будинок АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Токарчук С.А. Первомайського міського нотаріального округу, житловою площею 42.2 кв.м. ( т.1 а.с. 232,233).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просила визнати удаваним вищевказаний договір дарування, оскільки фактичними між сторонами було укладено договір купівлі-продажу цього будинку, дарувальнику одарованим було передано гроші при вчиненні цього правочину.

Задовольняючи вказані вимоги, суд першої інстанції з врахуванням показань свідків встановив, що мав місце факт передачі грошей за договором, що свідчить про те, що договір дарування будинку є удаваним.

Відповідач, не визнаючи в цій частині позовні вимоги не навів та не надав суду доказів передачі йому будинку в дар ОСОБА_9 , з яким останній не був знайомий та не перебував в родинних стосунках. Зазначенні докази свідчать, що дійсна спрямованість волі сторін була направлена на укладення договору купівлі-продажу будинку, а не договору дарування. А оскільки спірний будинок був придбаний в період шлюбу, на спільні кошти, то він є спільним майном подружжя.

Крім того, суд першої інстанції посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутні докази, що свідчили б про порушення права власності позивачки на набуту у шлюбі нерухомість, що є предметом даного спору, а отже, позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки не було встановлено порушення її права власності на житловий будинок поза межами строку позовної давності.

Проте з такими висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та вважає його передчасним, виходячи з такого.

Згідно зі ст.10 ЦПК України (2004 р.) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України (2004 р.) визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.ст.33,36,119 ЦПК України (2004 р.) на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Згідно ст.30 ЦПК України (2004 р.), ст.48 ЦПК України (2017 р.) сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз.1 п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Отже, оспорюючи даний договір відповідачем повинна бути дарувальник.

Відповідно до ст.28 ЦПК України ( 2004 р.), ст.46 ЦПК України (2017 р.) здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно з ч.1 ст.29 ЦПК України ( 2004 р.), ч.1 ст.47 ЦПК України(2017 р.) здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. При цьому цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті (ч.4 ст.25 ЦК України).

Результати аналізу зазначених правових норм дають підстави для висновку про те, що чинним законодавством України не передбачено можливості пред`явлення позову до особи, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ч.4 ст.25 ЦК України припинилася.

Звертаючись до суду з позовом у листопаді 2016 року позивачем ОСОБА_1 , ОСОБА_9 не залучено до участі у справі.

Зі слів сторін та свідків останній помер. Однак належних відомостей про його смерть та прийняття спадщини після його смерті спадкоємцями матеріали справи не містять та судом не з`ясовувалися.

Протягом судового розгляду в суді першої інстанції, позивач не заявляла клопотання про залучення до участі в справі ОСОБА_9 чи його правонаступників, а суд не вправі самостійно залучати до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції не виконав свій обов`язок, передбачений ч.4 ст. 10 ЦПК України( 2004 р.), ч.5 ст.12 ЦПК України( 2017 р.), і не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, а саме: не роз`яснив позивачу її права щодо залучення до участі у справі співвідповідача чи його правонаступників, не попередив її про наслідки вчинення або не вчинення вказаної процесуальної дії і не сприяв позивачу здійсненню його процесуальних прав. Натомість, суд розглянув справу по суті у неналежному (неповному) суб`єктному складі осіб, які повинні брати участь у спірних правовідносинах.

Предметом спору у цій справі є правовідносини, які виникають з права власності на речі, тому вони не є такими, що невідривно пов`язані з особистістю і відповідно допускають правонаступництво.

Суб`єктивний момент права власності на річ складається з поєднання прав володіння, користування та розпорядження, які є завершальним моментом об`єктивізації волі суб`єкта у праві на річ, чому відповідно протистоїть абсолютний об`єктивний момент права власності як обов`язок усіх визнавати та утримуватися від порушення такого права. Отже, право на річ як таке, що не пов`язане із особистістю власника, не припиняється зі смертю власника, а переходить до правонаступника за законом чи договором у відповідний процедурі.

Отже, у порушення указаних норм процесуального права суд першої інстанції не вирішив питання про можливість залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_9 чи його правонаступників, без участі яких, висновок суду про законність по суті позовних вимог не може вважатися обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії апеляційного розгляду ініціювати питання про притягнення до участі у справі інших співвідповідачів чи заміну первісних відповідачів належними.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За приписами п.1 ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно з п. 4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним через відсутність належного суб`єктного складу учасників процесу.

А відтак вимоги ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю жилого будинку по АДРЕСА_1 , які мають похідний характер від вимог про визнання договору дарування удаваним і їх обґрунтованість залежить від вирішення в установленому законом порядку вимог щодо правомірності вчиненого цього правочину, а тому ці вимоги в межах заявлених позовних вимог також задоволенню не підлягають.

За такого рішення суду першої інстанції в цій частині в силу п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове про відмову у їх задоволенні.

В іншій частині судового рішення колегія суддів погоджується з висновками суду виходячи з такого.

Судом першої інстанції вірно визначено об`єм майна та його вартість, з врахуванням заявлених вимог, яке спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і підлягає поділу:

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м., придбаний за договором купівлі-продажу від 20 червня 2014 року та зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , вартістю на 28 листопада 2016 року 48 420 грн.( т.1 а.с.92-112);

-квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м., придбана на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2015 року, державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 вчинено 02 червня 2016 року, ринковою вартістю, яка є більш пізніша ніж надана ОСОБА_4 , 1 553 984 грн. ( т.1 а.с.47-74);

- незавершене будівництво садового будинку АДРЕСА_3 , вартістю, яка зазначена ОСОБА_10 на дату подачі позову і не оспорена ОСОБА_4 , 780 000 грн.;

- нежитлова будівля, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 грудня 2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 17 грудня 2012 року, ринковою вартістю станом на 05 січня 2017 року - 400 750 грн. (а.с.77,78 т.1).

-торгівельні павільйони №1, №2,№3, №1, №3 розташовані по АДРЕСА_4 , ринковою вартістю станом на 05 січня 2017 року- 593 645 грн.( т.1 а.с. 166-184);

-автомобіль вантажний MAN,2005 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , ринковою вартістю станом на 23 березня 2018 року - 360 720 грн.( т.2 а.с.248-256);

-автомобіль вантажний MAN,2000 року випуску, державний номер НОМЕР_5 ; ринковою вартістю станом на 23 березня 2018 року -160 410 грн.( т.2 а.с.257-265);

-причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_8 , ринковою вартістю станом на 23 березня 2018 року -117 880 грн( т.2 а.с.284-292);

-автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430,2001 року випуску, державний номер НОМЕР_6 , ринковою вартістю станом на 23 березня 2018 року 248 350 грн. ( т.2 а.с.266-274);

-автомобіль Lexus LX 470, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_7 , ринковою вартістю станом на 23 березня 2018 року 709090 грн.( т.2 а.с.275-283);

-автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , ринковою вартістю станом на 23 березня 2018 року 556040 грн.( т.2 а.с.275-283);

-торгівельні вітрини та обладнання магазину, вартістю 105 450 грн;( т.1 а.с. 227);

-предмети домашнього вжитку: кухня вартістю -26000 грн., стіл та стільці -6000 грн., вітальню -8 000 грн., шафу-купе -17 000 грн., ванну- 6000 грн., меблеву стінку- 7 000 грн., тумби приліжкові- 1500 грн., вітальню- 2000 грн., табуретки- 200 грн., стільці -50 грн.( т.1 а.с.226).

А всього загальною вартістю 5 708483 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначене майно є в наявності, кожна із сторін провели оцінку спірного майна суб`єктами оцінювачами, яка різниться. Ніхто із сторін не заявляв в судовому засіданні про проведення судово - будівельної експертизи про визначення вартості.

Належність майна сторонам на праві власності підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Норми СК України у ст.ст.57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку.

Відповідно до ст. ст. 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частина майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2 ст.71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків передбачених ЦК України (ч.4 ст.71 СК України).

Оскільки у суді першої інстанції сторони не надали згоди на отримання грошової компенсації за свою частку в нерухомому майні, тому суд дійшов вірного висновку щодо визначення за кожним із них ідеальної частки в цьому майні та визнав право власності по Ѕ частці за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 , автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо визнання права власності на спірну квартиру за ним не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до заявлених ним вимог у суді першої інстанції він не заперечував проти виділення її колишній дружині. Крім того, ним не внесена вартість Ѕ частки цього майна на депозитний рахунок суду.

Внесення ним коштів в рахунок оплати вартості спірної квартири як ФОП не є свідченням того, що дана квартира є його особистою власністю. Подружжя Боровик є фізичними особами-підприємцями і все їх майно придбано за кошти від їх діяльності, тобто використані в інтересах сім`ї.

Як вбачається із матеріалів справи за час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2009 року на ім`я ОСОБА_4 було придбано земельну ділянку площею 0.10 га з кадастровим номером НОМЕР_10 , яка розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Рішенням Грушівської сільської ради №57 від 11 серпня 2010 року ОСОБА_4 погоджено будівництво за будівельним паспортом садового будинку з гаражем на земельній ділянці по АДРЕСА_3 .

24 жовтня 2011 року ОСОБА_4 звернувся із повідомленням, яке зареєстровано 31 жовтня 2011 року за № МК 6 до Інспекцією державного архітектурно- будівельного контролю у Миколаївській області, про початок виконання будівельних робіт.

Для визначення ступеня готовності незавершеного будівництва, ринкової вартості та технічної можливості поділу(виділу) частки об`єкта нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_3 ухвалою суду від 24 березня 2017 року було призначено комплексну будівельно-технічну та оціночна-будівельну експертизу.

Проте остання проведена не була в зв`язку з неможливістю надання висновку: не сплачено кошти за її проведення та ненаданням додаткових матеріалів.

Відповідно до акту від 06 вересня 2017 року затвердженого начальником відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, розвитку інфраструктури та питань надзвичайних ситуацій Первомайської РДА Миколаївської області готовність будівельних робіт житлового будинку по АДРЕСА_3 складає 90%( т.2 а.с.196-197, 200,201, 202-203,204,205).

Отже, враховуючи вищенаведене спірний об`єкт незавершеного будівництва побудовано сторонами в період шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідач ухиляється від вчинення дій направлених на оформлення права власності, а тому у суду були наявні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права на Ѕ частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію житлового будинку. Доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на це майно, ОСОБА_4 не надав.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦПК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст.368 ЦК України).

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовий аналіз ст.ст. 60,63,69 СК України та ст.ст. 328, 331, 368, 372 ЦК України дає підстави для висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції зазначаючи проте, що відповідачем не спростовано висновки про готовність садового будинку на 90% та неможливість технічно довести будівництво до кінця, а тому дійшов вірного висновку про поділ цього будинку в рівних частках між сторонами.

Наданим в суді апеляційної інстанції довідки від 11 травня 2019 року щодо помилковості цього акту не може бути прийнята до уваги, оскільки його не скасовує.

Відповідно до ч.ч. 2,3 і 4 ст.65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як зазначено в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовують сторони, за час спільного проживання ними було придбано транспортні засоби:

-автомобіль вантажний MAN,2005 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , -автомобіль вантажний MAN,2000 року випуску, державний номер НОМЕР_5 ;

-причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_8 ;

-автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430,2001 року випуску, державний номер НОМЕР_6 ;

-автомобіль Lexus LX 470, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_7 .

Загальна ринкова вартість яких становить 1 596 450 грн. Ѕ частка кожного із подружжя становить - 798 225 грн.

Відповідно до довідки територіального сервісного центру №4842 РСЦ в Миколаївській області МВС України від 12 лютого 2019 року вказане майно було відчужено ОСОБА_4 в період з 29 вересня по 07 жовтня 2016 року( т.2 а.с.236).

Оскільки ОСОБА_4 відчужив спірні автомобілі з порушенням встановленої законом процедури, а саме без отримання на це відповідно до положень ч.3 ст. 65 СК України письмової згоди іншого з подружжя. При цьому доказів використання отриманих коштів в інтересах сім`ї не представлено. За таких умов вартість відчуженого автомобіля має бути врахована при поділі майна подружжя. Доводи апеляційної скарги про їх продаж у вересні 2016 року за згодою з ОСОБА_1 під час сумісного проживання та витрату коштів на виконання боргових зобов`язань, тобто в інтересах сім`ї, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються зібраними по справі доказами.

Так, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу встановлено, що з вересня 2016 року ОСОБА_4 проживає з іншою жінкою, про що він зазначав і у своєму позові, і під час судового засідання по цій справі. На підтвердження цих обставин надав письмові докази ( т.1 а.с.293).

Більш того, в цей же період ним за підробленою довіреністю від імені ОСОБА_1 було продано, зареєстрований на її ім`я автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , договір купівлі-продажу якого було визнано недійсним у судовому порядку.

Вищенаведене свідчить, що під час укладення договорів щодо спільного майна ОСОБА_4 діяв недобросовісно, достеменно знаючи, що спірне майно є спільним майном подружжя і що ОСОБА_1 не надавала своєї згоди на його продаж.

За час шлюбу сторонами також було набуто у спільну сумісну власність: нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_4 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 грудня 2012 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 17 грудня 2012 року, ринковою вартістю станом на 05 січня 2017 року 400 750 грн.;

-торгівельні павільйони №1, №2,№3, №1, №3 розташовані по АДРЕСА_4 , ринковою вартістю станом на 05 січня 2017 року- 593 645 грн. Паспорта прив`язки тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності видані на ім`я ОСОБА_1 06 березня 2013 року та 24 жовтня 2014 року відповідно( т.1 а.с.113-117 118-131);

-торгівельні вітрини та обладнання магазину, придбані ОСОБА_4 відповідно до накладної №65 від 26 жовтня 2015 року, вартістю 105 450 грн;( т.1 а.с. 227);

-предмети домашнього вжитку: кухня 26000 грн., стіл та стільці 6000 грн., вітальня-8000 грн., шафу- купе -17000 грн., ванну- 6000 грн., меблеву стінку- 7000 грн., тумби приліжкові- 1500 грн., вітальню-2000 грн., табуретки -200 грн., стільці -50 грн. придбані ОСОБА_4 18 травня 2016 року ( т.1 а.с.226).

Всього на загальну суму 1 173595 грн., Ѕ частка кожного становить 586 797 грн.50 коп.

Таким чином, частка кожного у спільному майні подружжя (транспортні засоби, нежитлові будівлі, торгові вітрина та обладнання, предмети домашнього вжитку) 1 385022 грн.50 коп.( 789 397,5+586797,5).

Суд першої інстанції, зважаючи на те, що спірні транспортні засоби знаходяться у третіх осіб, вважав за необхідне передати ОСОБА_4 у власність це майно на загальну суму 1596450 грн., в рахунок чого передав у власність ОСОБА_1 майна на суму 1173595 грн. При цьому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнув різницю у вартості 211 427 грн.50 коп.( 1595).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає такий підхід гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припинення її права на спільне майно.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду щодо відмови у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2 022750 грн. боргових зобов`язань в зв`язку з недоведеністю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 постанови пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що до складу майна, яке підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідач просив поділити борги подружжя та стягнути з ОСОБА_1 на його користь Ѕ частину, що становить 2022750 грн., на обґрунтування чого надав копії боргових розписок, з яких вбачається, що 01 червня 2009 року він взяв у борг кошти у ОСОБА_8 в сумі 75 000 дол.США; 04 березня 2013 року - у ОСОБА_7 у сумі 47 000 дол.США; 20 лютого 2016 року у ОСОБА_6 у сумі 25000 дол. США.

У судовому засіданні і в суді першої інстанції, і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 категорично заперечувала наявність боргів в їх сім`ї, вважає всі боргові розписки фіктивними, оскільки потреби брати кошти в борг не було. Вони обоє займалися підприємницькою діяльністю, мали великі доходи, за які і купували майно. Боргові розписки написані друзями відповідача,з якими він введе спільний бізнес.

Про наявність зазначених боргів з 2009 року їй стало відомо тільки в суді.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що їм невідомо чи знала про наявність боргів ОСОБА_1 .

ВС України у справі 6-/1967/цс15 від 11.11.2015 року висловив правову позицію, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 стаття 1047 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строки в порядку передбаченому договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргові зобов`язання повинна містити умови отримання в борг грошей і зобов`язання їх повернути та дати отримання коштів.

Із боргової розписки складеної 20 лютого 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_6 25 000 дол. США для ремонту квартири в м.Києві. Однак, зазначена розписка не містить зобов`язання повернути кошти ( т.1 а.с.159.

Остільки розписка не відповідає вимогам ч.1 ст.1047 ЦК України, то ця розписка не свідчить про укладення договору позики.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, для встановлення солідарного боргового обов`язку подружжя необхідно, щоб чоловік довів у суді, що дружина знала про борги та була згодна на таку позику, а також необхідно на підставі доказів довести, що позичені кошти були використані чоловіком в інтересах сім`ї.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі 639/7335/15ц.

Для солідарної відповідальності жінки за борги чоловіка недостатньо лише факту виникнення боргу, тобто отримання боргу під час шлюбу необхідно встановити в суді, що позика або будь-який інший правочин,з якого виникає борг чоловіка був укладений ним в інтересах сім`ї.

Відповідач ОСОБА_4 (позивач по зустрічному позову) не надав суду належних та допустимих доказів, що кошти отримані внаслідок позики були витрачені ним в інтересах сім`ї.

Ніхто із кредиторів, знаючи про процес розподілу майна з 2016 року між подружжям не пред`явив позову про стягнення боргу. Всі боргові розписки не містять дати повернення.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновку суду не спростовують. За таких обставин підстав для скасування рішення суду в цій частині колегія суддів не вбачає.

Рішення суду щодо відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації Ѕ частки вартості внеску у статутному капіталі ТОВ «Юг-Регіон-Плюс» сторонами не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного перегляду.

Приймаючи до уваги вищевикладене в силу п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України рішення суду в частині визнання договору дарування удаваним, визнання спільним майном подружжя та його поділ житлового будинку по АДРЕСА_1 слід скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у їх задоволенні. В іншій частині рішення залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційна скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, то в силу ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на його користь належить стягнути судовий збір у розмірі 1653 грн.

Керуючись статтями ст.ст.367, 368, 374,376,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року в частині задоволених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним, визнання житлового будинку спільним майном подружжя та його поділ скасувати та в цій частині прийняти нове судове рішення про відмову у їх задоволенні.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1653 ( одна тисяча шістсот п`ятдесят три) грн.60 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.Б. Кушнірова

О.В. Локтіонова

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.