П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2019 року місто Київ

справа № 756/4875/17

провадження №22-ц/824/6916/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Мазурик О.Ф.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 25 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Луценка О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування майнової та морально шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 21 грудня 2014 о 21 год.30 хв. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом - автомобілем «Volkwagen Jetta» ,д.н.з. НОМЕР_2 на перехресті вулиць Фрунзе та Сирецької в м.Києві, під час розвороту не надав дороги транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Ford», д.н.з.НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2. Автомобілі отримали механічні пошкодження .

Постановою Подільського районного суду м.Києва від 19 січня 2015 року встановлено вину ОСОБА_3 у порушенні правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована у страховій компанії «Оранта» відповідно до полісу № АС/7800413 від 25 квітня 2014 року.

ВАТ НАСК «Оранта» 22 червня 2015 року виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 50000 грн.

Вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 93381 грн.81 коп., а з урахуванням зносу деталей, що замінюються 60044 грн.52 коп. Вважає, що при визначення розміру матеріальної шкоди безпідставно було враховано коефіцієнт фізичного зносу, що позбавило його права на повне відшкодування завданого йому матеріального збитку.

Посилаючись на зазначені обставини та на підставі ст..ст.1166, 1192, 1194 ЦК України просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 як винної у дорожньо-транспортній пригоді особи різницю між розміром матеріального збитку та виплаченою сумою страхового відшкодування, що складає 43381 грн.83 коп.

Крім того, посилався на те, що йому заподіяно моральної шкоди через пошкодження його майна, неможливість користуватися транспортним засобом тривалий період часу, не бажання відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, внаслідок чого він зазнав душевних страждань. Розмір моральної шкоди позивач оцінив в сумі 20000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 25 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10044 грн.52 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Оболонського районного суду м.Києва від 25 лютого 2019 року, стягнути на його користь з відповідача майнову шкоду, пов'язану з пошкодженням автомобіля у розмірі 43381 грн.83 коп., моральну шкоду, що пов'язана з тяжким стресом після ДТП, пошкодженням дорогоцінної речі та змін у життєвих стосунках в сумі 20000 грн. Зокрема, посилався на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 93381 грн.83 коп.. Суд першої інстанції, стягнувши з відповідача суму матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який взагалі не повинен бути розрахований, так як автомобіль до моменту ДТП перебував в експлуатації 6 років, допустив порушення його прав на повне відшкодування завданого йому матеріального збитку. Крім того, посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначаючи про те, що суд першої інстанції проігнорував його клопотання про витребування у ПАТ «НАСК «Оранта» усіх матеріалів страхової справи за фактом ДТП. Також, вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції не були враховані всі обставини, що мають значення для вирішення цих вимог і на які він посилався на їх обґрунтування.

Представник ПАТ «НАСК «Оранта» надав суду відзив на апеляційну скаргу, який просив приєднати до матеріалів справи. У відзиві посилається на те, що ПАТ «НАСК «Оранта» було розраховано та сплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування з урахуванням ліміту відшкодування за полісом № АС/7800413 від 25 квітня 2014 року за шкоду, заподіяну його страхувальником, який складає 50000 грн. Крім того, представником ПАТ «НАСК Оранта» до відзиву наданий звіт про оцінку транспортного засобу від 16 червня 2015 року.

ОСОБА_3 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Установлено, що 21 грудня 2014 року приблизно о 21 год.30 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Volkwagen Jetta» ,д.н.з. НОМЕР_2 на перехресті вулиць Фрунзе та Сирецької в м.Києві, під час розвороту не надав дороги транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ford», д.н.з.НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, що призвело до пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Подільського районного суду м.Києва від 19 січня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП ( порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», поліс № АС/7800413 від 25 квітня 2014 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 грн., розмір франшизи 0 грн.

Згідно зі звітом № 10810 про оцінку автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 від 16 червня 2015 року, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант-АСІСТАНС», ринкова вартість автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 становить 151152 грн.26 коп., вартість відновлювального ремонту - 93381 грн.81 коп., коефіцієнт фізичного зносу - 0,43, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складових, що підлягають заміні ( матеріальний збиток) - 60044 грн.52 коп. При цьому суб'єкт оціночної діяльності виходив з розрахунку, що вартість матеріального збитку, завданої власнику транспортного засобу, становить: 11058 грн.84 коп. + 4794 грн.38 коп. + 77528 грн.59 коп. х (1-0,43), де: 11058 грн.84 коп. - вартість ремонтно-відновлювальних робіт; 4794 грн.38 коп. - вартість необхідних для ремонту матеріалів; 77528 грн.59 коп. - вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту, 043 - коефіцієнт фізичного зносу.

На підставі страхового акта від від 16 червня 2015 року № ОЦВ-14-10810/1 ПАТ «НАСК Оранта» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування (частину вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) в розмірі 50000 грн. в межах ліміту відшкодування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем в судовому засіданні доведено факт завдання шкоди відповідачем, розмір завданої матеріальної шкоди, який складає 10044 грн.52 коп. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачу відповідачем заподіяна моральна шкода, яка виражається у душевних стражданнях через пошкодження майна, розмір якої суд оцінив у 1000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ( п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страхових у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, доріжних споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з роз'ясненнями, що викладені в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням зміни зношених деталей на нові ( без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 466/9318/14-ц, від 3 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц.

ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 50000 грн., виходячи з вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що становить 60044 грн.52 коп.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути 43381 грн.83 коп. як різницю між вартістю відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 93381 грн.81 коп. і страховою виплатою.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що 22 червня 2015 року страховик винної особи виплатив позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 50000 грн., у серпні 2015 року належний позивачу автомобіль був відремонтований.

З позовом до суду позивач звернувся у квітні 2017 року, тобто після відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді власного автомобіля.

Належних та допустимих доказів на підтвердження розміру фактичних витрат, що були зроблені позивачем для відновлення пошкодженого майна, останнім, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Отже, оскільки на момент звернення позивача до суду автомобіль відремонтовано, доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на ремонт автомобіля суду не надано, а тому відшкодуванню підлягає лише сума завданих матеріальних збитків, розмір яких визначений суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» та становить 60044 грн.52 коп., з яких 50000 грн. сплачено страховиком винної особи.

За таких обставин висновок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що при визначенні матеріального збитку безпідставно був застосований коефіцієнт фізичного зносу, оскільки строк експлуатації належного позивачу автомобіля складає менше 7 років (автомобіль виготовлений у Німеччині в 2008 році, ДТП сталася в 2014 році), є безпідставними з огляду на наступне.

У звіті про оцінку транспортного засобу № 10810 коефіцієнт фізичного зносу розрахований, виходячи з урахуванням деформацій деталей кузова, і дорівнює 0,43.

Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 145/5/2092) значення Ез (коефіцієнта фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років- для інших легкових КТЗ; 3 роки- для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки- для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років- для фототехніки.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є (п.7.39 Методики): а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі ( фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умова, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

У протоколі ( акт) огляду транспортного засобу «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 від 25 грудня 2014 року вказано, що автомобіль має пошкодження, які не відносяться до даного випадку, а саме боковина задня ліва деформація, накладки а ліві двері - зчіс матеріалу). Огляд автомобіля відбувався за участю ОСОБА_6, який під час ДТП керував належним позивачу автомобілем. Будь-яких зауважень з боку ОСОБА_6 не надходило.

За таких обставин наявність деформації кузова, що було враховано суб'єктом оціночної діяльності, виключає можливість застосування пункту 7.38 Методики, а саме строку експлуатації транспортного засобу для визначення коефіцієнту фізичного зносу.

Доказів на спростування розрахованого суб'єктом оціночної діяльності коефіцієнту фізичного зносу позивачем не надано.

Щодо висновків суду при визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, то в цій частині апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, які доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Згідно зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог у вказаному розмірі. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з пошкодженням його майна, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з'ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 25 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

О.Ф. Мазурик