Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6251/18 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 5 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши цивільну справу № 295/6251/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2019 року, ухваленого під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02.09.2014 року про визнання права власності в порядку спадкування. Решта у розмірі 2/3 частин у праві спільної часткової власності до часу звернення із позовом ні за ким не зареєстрована. Відповідачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте право власності не оформили. Вказав, що протягом понад десяти років постійно проживає у квартирі, здійснює її утримання, сплачує за надані комунальні послуги та володіння квартирою є добросовісним та відкритим. Виходячи із наведеного, посилаючись на положення ст. 344 ЦК України, просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги аналогічні мотивам, викладеним у позовній заяві. Зазначає, що відповідачі не є резидентами України, постійно проживають в Росії та майже 12 років не цікавляться квартирою, не опікуються її станом та сплачують квартплату та за комунальні послуги. Оскільки він є добросовісним користувачем квартири і відкрито, безперервно в ній проживає, інша 2/3 частина знаходиться у власності померлого, так як відповідачі не прийняли спадщину, а отже є чужим нерухомим майном, а тому просив задовольнити позов.

Згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що за життя ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (а.с. 8).

ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 оформив право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.09.2014 (а.с. 8).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які згідно цього ж рішення суду є також спадкоємцями померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 подали заяви про прийняття спадщини до Другої житомирської нотаріальної контори, Проте право власності на спадщину (2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ) відповідачі в установленому законом порядку не оформили, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на іншу частку у праві на майно (а.с. 7, 8, 19-20).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачі більше 10 років проживають у Росії та не цікавляться спадковим майном, а він добросовісно користується усією квартирою та несе витрати по її утриманню.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі є спадкоємцями першої черги та виявили намір на прийняття спадщини, про що позивач був обізнаний на час звернення до суду із позовом, а тому вказана обставина виключає можливість визнання права власності за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки спірні 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 належать відповідачам в контексті положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України як спадкове майно.

Посилання ОСОБА_1 в його апеляційній скарзі, що звернення відповідачів до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини ще у 2008 році та відсутність будь-яких їх дій із метою оформлення спадщини до теперішнього часу не заслуговують на увагу, оскільки цивільний закон трактує отримання свідоцтва про право на спадщину як право спадкоємця, реалізація якого не обмежена у часі (ст. 1298 ЦК України), а відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не мають ніякого правового значення з урахуванням його обізнаності щодо інших власників квартири, тому підстав для визнання права власності на неї за правилами статті 344 ЦК України немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді