ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 2-3114/2006

провадження № 22-ц/818/4612/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Лизогубівська сільська рада Харківського району Харківської області,

апелянт: ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року, ухвалене суддею Савченко Г.М., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності.

Позов мотивований тим, що на підставі дозволу на будівництво житлового будинку у с. Лизогубівка Харківського району Харківської області № 58 від 01 вересня 1960 року, який надано виконкомом Харківської районної ради ОСОБА_4 , він з дружиною ОСОБА_5 за власні кошти та своєю працею побудували житловийбудинок АДРЕСА_1 , але не оформили права власності на будинок. Згідно державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_4 у приватну власність надано земельну ділянку площею 2,24га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 - 10 ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_5 залишила заповіт від 15 лютого 2002 року, за яким все своє майно заповідала їй ОСОБА_1

Зазначила, що після смерті ОСОБА_5 вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу до управління і володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала спільно із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Просить суд визнати за ОСОБА_5 право власності на створене нерухоме майно, 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

визнати за нею ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні суду першої інстанції позивачка заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року:

визнано за ОСОБА_5 право власності на новостворене нерухоме майно, на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24га на території

Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення сільськогосподарського виробництва;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24га на території Лизогубвської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язано КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що новостворене нерухоме майно та приватизована земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , тому за померлою ОСОБА_5 можливо визнати права власності на 1/2 частку цього майна, а ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, має право власності на 1/2 частку цього майна після померлої.

Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить про скасування рішення та ухвалення нового, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є тіткою ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_4 , а спірне майно належало на праві власності та було зареєстровано за ОСОБА_4

Зазначила, що її дядько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час розгляду справи ОСОБА_4 вже помер, після нього відкрилася спадщина та після його смерті є спадкоємці за законом його рідна сестра ОСОБА_6 , її мати, яка відмовилась від спадщини на її користь.

Вказала, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2006 року за нею визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 та на 1/2г частину земельної ділянки площею 2,24га на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_4 .

Згідно державного акта на право власності приватної власності на землю серія II- ХР№ 045384, реєстраційний № 89 від 06 грудня 2002 року ОСОБА_7 безоплатно було надано в приватну власність земельну ділянку площею 2,24га на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказала, що земельна ділянка не є майном, набутим подружжям за час шлюбу і не підлягає поділу між ними, якщо один з подружжя безоплатно отримав її в приватну власність, використавши своє право громадянина на приватизацію.

Вважала, що суд першої інстанції вирішив питання про її права та незаконно визнав за ОСОБА_1 право власності на майно на 1/2 частину земельної ділянки, яка належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_5 на час її смерті та не входила до спадкової маси після померлої, а належала на праві особистої власності ОСОБА_4

Зазначила, що суд першої інстанції незаконно визнав за померлою ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку, як на новостворене майно та необґрунтовано визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цього житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, оскільки, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року заочне рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року - скасовано і в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю.

При цьому колегія виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1954 року по день смерті ОСОБА_5 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 - 10 травня 2006 року.

Під час шлюбу 01 вересня 1960 року виконкомом Харківської районної ради народних депутатів Харківської області ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на три кімнати з надвірними будівлями, а саме сараєм та вбиральнею.

Згідно технічного паспорту від 27 липня 1989 року житловий будинок на дві кімнати з кухнею, верандою, ганком, сараєм, гаражем, льохом, вбиральнею, огорожею та колонкою побудовано, але матеріали справи не містять доказів того, що житловий будинок з надвірними будівлями введено в експлуатацію та подружжя за життя набуло право власності на нього.

Розпорядженням Харківської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 02 грудня 2002 року № 462 ОСОБА_4 надано в порядку приватизації державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 2, 24 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 89 від 06 грудня 2002 року.

За час життя ОСОБА_5 склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 , в якому заповідала все своє майно ОСОБА_1 , яке буде належати їй на час смерті.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року у складі судді: Савченко Г.М., визнано за ОСОБА_5 право власності на новостворене нерухоме майно, на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24 га на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення сільськогосподарського виробництва; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24 га на території Лизогубвської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що новостворене нерухоме майно та приватизована земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , тому за померлою ОСОБА_5 можливо визнати права власності на 1/2 частку цього майна, а ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, має право власності на 1/2 частку цього майна після померлої.

У червні 2017 року особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 звернулася із апеляційною скаргою на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року.

ОСОБА_3 оскаржувала рішення суду першої інстанції відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги), як особа, яка не брала участі у справі.

Відповідно до статті 13 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Тлумачення статті 13, частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) дозволяє стверджувати, що правом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції наділені, у тому числі й, особи, які не брали участі у справі, за умови, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки. При поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач постановляє ухвалу про відмову у прийнятті апеляційної скарги (повернення її) відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги). Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за скаргою такої особи.

Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Які права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 були порушені рішенням суду першої інстанції, за умови, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5 , апелянтом не зазначено.

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що провадження за її апеляційною скаргою на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2006 року, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку прибудовами та надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24 га на території Лизогубівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язано КП «Харківське районне БТІ» зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 було закрито.

Оскільки оскаржуваним рішенням суду не вирішувались права ОСОБА_3 як спадкоємця ОСОБА_5 , апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 352, 382, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 01 жовтня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І. С. Сащенко