Дата документу 03.06.2019 Справа № 336/6091/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1933/19 Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Є.У.№ 336/6091/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 р. ПАТ «Європейський страховий альянс» звернувся до суду з позовом, в якому просив суд установити винним у настанні ДТП, яке сталося 01червня2017р. за участю застрахованого автомобіля, ОСОБА_1 , стягнути з останнього суму збитків у розмірі 19 894,12 грн. та судовий збір у сумі 3 524,00 грн.

Зазначав, що 02 вересня 2016 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та Представництвом «Егіс Фармасьютікалс ПЛС» був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів №1050957/С4.27, відповідно до умов якого страховик зобов`язується відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Рено, д.н. НОМЕР_1 .

01 червня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Рено, д.н. НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 . Застрахований автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту, що настала у зв`язку із пошкодженням застрахованого автомобіля у результаті ДТП, склала 19 894,12 грн., які страхова компанія виплатила страхувальнику 28 листопада 2017року.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року №3/334/1295/17 провадження по справі у відношення ОСОБА_2 у вчиненні вказаної ДТП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За наведеного вище, посилаючись на норми Цивільного Кодексу України, ЗУ «Про страхування» позивач вважав, що відповідач ОСОБА_1 як винна особа у ДТП зобов`язаний відшкодувати позивачу суму збитків у розмірі 19 894,12 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стосовно водія ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не складався, до адміністративної або кримінальної відповідальності він не притягався, відтак недоведеність вини власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди виключає можливість покладення на нього обов`язку із її відшкодування.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ПАТ «Європейський страховий альянс» зазначає, про порушення судом першої інстанції норм процесуального права: розгляд справи в порядку спрощеного провадження за наявності клопотання позивача про його виклик у судове засідання, неповне з`ясування фактичних обставин справи, порушення норм ст.ст.1166, 1187 ЦК України, якими передбачена відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Вважає, що із змісту постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року, яким закрито адміністративне провадження у відношенні ОСОБА_2 , вбачається вина водія ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, а отже суд мав задовольнити позов товариства, оскільки відповідачем не доведена відсутність його вини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Постанова Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03 липня 2017 року, якою закрито провадження у справі у відношенні іншого учасника ДТП водія ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, не має преюдиційного значення для розгляду цієї справи стосовно водія ОСОБА_3 , оскільки вказана постанова доводить відсутність вини водія ОСОБА_2 і не доводить вину відповідача. Вважає, що є неналежним відповідачем у справі, про що наголошував у відзиві на позовну заяву. Під час скоєння ДТП він керував службовим автомобілем, аварія сталася в робочий час, отже на підставі ст.1172 ЦК України належним відповідачем є АТ «Індекс-Банк», з яким він перебував у трудових відносинах під час скоєння ДТП. Крім того, цивільна відповідальність відповідача на час скоєння ДТП була застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група», отже позивач не позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рахунок страховика відповідача.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 вересня 2016 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та Представництвом «Егіс Фармасьютікалс ПЛС» був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів №1050957/С4.27, відповідно до умов якого страховик зобов`язується відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Рено, д.н. НОМЕР_1 (а.с.5-10).

01 червня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Рено, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1

Під час скоєння ДТП водія ОСОБА_1 керував службовим автомобілем, ДТП сталося в робочий час, автомобіль був застрахований в ПАТ «СК «Українська страхова група», про що зазначено в схемі місця ДТП, складеній працівниками поліції і підписаній учасниками ДТП (а.с.100).

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року №3/334/1295/17 провадження по справі у відношення ОСОБА_2 у вчиненні вказаної ДТП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю вини (а.с.115).

Відносно водія ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не складався, до адміністративної відповідальності останній не притягався.

Вартість відновлювального ремонту, що настала у зв`язку із пошкодженням застрахованого автомобіля у результаті ДТП, склала 19 894,12 грн..

21 грудня 2017 року позивач на виконання умов договору страхування виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 19 894, 12 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 35).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Установивши, що відносно відповідача по справі та іншого учасника ДТП - ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не складався, його вина в ДТП судовим рішенням не встановлена, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, постанова суду по справі про адміністративне правопорушення відносно іншого водія не має преюдиційного значення для розгляду справи про цивільно-правові наслідки дій ОСОБА_1 , стосовно якого не було ухвалено постанови суду з питань, визначених ст.82 ч.6 ЦПК України, оскільки зазначена вище постанова лише доводить відсутність вини ОСОБА_2 в порушенні п.13.3 ПДР України за обставин ДТП, яка сталася 01.06.2017 р..

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що вина водія ОСОБА_1 підтверджується постановою суду про закриття адміністративного провадження відносно іншого учасника ДТП, в мотивувальній частині якої зазначено про невідповідність його дій вимогам п.п. «б» п. 14.2. ПДР, є неспроможними, оскільки суперечить ч.6 ст. 82 ЦПК. Вказана постанов не замінює судового рішення, виключно яким в силу ст.62,124 Конституції України встановлюється винуватість особи, в тому числі у вчиненні адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції ст.124 Конституції України є безпідставними.

Висновок суду першої інстанції узгоджується із загально правовим та процесуальним значенням презумпції невинуватості, який хоча і сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому.

Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Як передбачено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий суд та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші). Отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Отже, встановлення винуватості особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст.124 КУпАП), має здійснюватися саме постановою місцевого районного суду загальної юрисдикції.

За таких обставин, суд не встановив належних допустимих доказів по даній справі, які у передбаченому законом порядку встановлюють винуватість відповідача ОСОБА_1 у скоєнні ДТП.

За положеннями ст.ст.1167,1168 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки визначено ст. 1188 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Таким чином, законодавство пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки з наявністю вини особи, яка цю шкоду завдала. Відтак, оскільки у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам ,питання про його відшкодування вирішується за принципом винуватості, недоведеність винуватості власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди виключає можливість покладення на нього обов`язку по відшкодуванню шкоди.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги про винуватість водія ОСОБА_1 в ДТП є безпідставними, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами.

Стосовно водія ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не складався, не надано інших належних доказів встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, як то вирок суду в кримінальній справі, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою водія було б притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, постанова суду про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення винуватої особи до адміністративної відповідальності, в зв`язку з чим ОСОБА_1 на час розгляду цивільної справи не є в розумінні п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України особою, винуватою у скоєнні ДТП.

Крім того, під час скоєння ДТП водій ОСОБА_1 керував службовим автомобілем, ДТП сталося в робочий час, автомобіль був застрахований в ПАТ «СК «Українська страхова група», що в силу ст.1172, 1194 ЦК України виключає можливість покладання цивільно-правової відповідальності на відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, розгляд справи в порядку спрощеного провадження за наявності клопотання позивача про розгляд справи у загальному провадженні, є неспроможними.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Вирішення питання про порядок розгляду справи за змістом ст.277 ЦПК України відноситься до виключної компетенції суду. Зважаючи на те, що справа є малозначною, з ціною позову, яка не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не потребує вивчення значного обсягу доказів, не становить суспільний інтерес, є нескладною, з урахуванням принципу пропорційності цивільного судочинства суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про розгляд справи за правилами спрощеного провадження.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2019 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: