Ухвала

17 травня 2019 року

м. Київ

справа № 456/2331/18

провадження № 61-8799ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області

від 21 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом

до товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут»

(далі - ТОВ «Львівгаз збут»), в якому просила: визнати право споживача ОСОБА_2 на вчасне та безперебійне одержання від ТОВ «Львівгаз збут» послуг газопостачання для приготування їжі з використанням газової плити; визнати право споживача ОСОБА_2 на оплату послуг газопостачання в сумі 3 335, 40 грн у строк з 10 серпня 2015 року до 20 серпня 2015 року включно та протягом 10 днів з дня вручення їй під розписку письмового попередження про можливе відключення від газопостачання

з рекомендацією ТОВ «Львівгаз збут» сплатити заборгованість у вказаній сумі; визнати неправомірним припинення газопостачання 20 серпня

2015 року з причин заборгованості в сумі 3 335, 40 грн; зобов`язати

ТОВ «Львівгаз збут» відновити вчасне та безперебійне надання споживачу ОСОБА_1 послуг з газопостачання для приготування їжі з використанням газової плити.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області

від 21 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

02 травня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , в якійзаявник просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року і направити справу на новий розгляд в частині відмови у визнанні права споживача на вчасне та безперебійне одержання послуг газопостачання для приготування їжі з використанням газової плити, а також закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору щодо права

на інші послуги газопостачання, ніж для приготування їжі з використанням газової плити,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, зазначаючи, що оскаржену постанову суду апеляційної інстанції було отримано нею 26 березня 2019 року, що підтверджується копією конверта Львівського апеляційного суду.

Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною,

строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають

касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Заявник оскаржує судові рішення, якими відмовлено у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю, оскільки ОСОБА_1

не спростувала відсутності заборгованості за надані послуги

по газопостачанню у розмірі 3 335, 40 грн. Зазначена сума є такою, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн * 100 = 192 100, 00 грн).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі І Загальних положеннях ЦПК України, то її дія поширюється й на стадію касаційного провадження.

Враховуючи складність справи, вирішення позову в якій пов`язано із доказуванням наявності або відсутності заборгованості та її розміру, дотримання позивачем правил безпеки систем газопостачання, а також ціну та підстави позову, ця справа підлягає віднесенню до категорії малозначних внаслідок майнового критерію та своєї незначної складності з позиції застосування норм матеріального і процесуального права.

Заявник у касаційній скарзі вказав, що справа має для неї виняткове значення, а тому є підстави для відкриття касаційного провадження. Верховний Суд, враховуючи ціну позову, доводи заявника, недоведеність позовних вимог, а також права позивача на одержання послуг з газопостачання за умови належного виконання нею своїх зобов`язань, з таким твердженням ОСОБА_1 не погоджується і вважає його необґрунтованим.

Випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку

на касаційне оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 вересня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 вересня

2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 28 лютого

2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області

від 21 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про захист прав споживача - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников