КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6647/2019 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Журби С.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного сумісного майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, враховуючи складність виготовлення повного тексту постанови, вважає за можливе проголосити її вступну та резолютивну частини, відклавши складання повного тексту на строк до п`яти днів.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлено не пізніше 03 чернвя 2019 року.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: С.О.Журба

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 754/15625/16-ц Головуючий у І інстанції Клочко І.В.

Провадження №22-ц/824/6647/2019 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2019 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Журби С.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного сумісного майна подружжя.

УСТАНОВИВ:

у грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач з 2008 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, а в 2011 році сторони офіційно зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 14 травня 2011 року виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 432.

За час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторонами було придбано нерухоме майно - &frac12; частина трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , жилою площею 39,9кв.м, загальною площею 69,5кв.м. складається з трьох кімнат, кухні, санвузлу, вбиральні та коридору. За згодою позивача, квартира була оформлена на ім`я відповідача, що підтверджується договором купівлі - продажу від 21.04.2011 серії ВРК № 049934, зареєстрованого в реєстрі №1773 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р.

Пунктом 8 цього договору зазначено, що придбання майна здійснюється за згодою фактичної дружини покупця ОСОБА_2 , викладеної у вигляді заяви, засвідченої в реєстрі за №1772, яка знаходиться при договорі та зберігається в архівних справах нотаріуса.

За час зареєстрованого між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюбу було придбане рухоме майно - легковий автомобіль марки Wolkswagen Caddy, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

З огляду на викладене, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстр рації шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2008 року по травень 2011 року та визнати за нею право власності на ј частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину легкового автомобіля марки Wolkswagen Caddy, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , оскільки частки сторін у праві власності на Ѕ частину квартири та на транспортний засіб є рівними, так як спірне майно придбане за спільні кошти подружжя під час фактичного проживання однією сім`єю та під час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Ухвалою суду від 12.04.2017р. до матеріалів справи приєднано заперечення на позовну заяву, в яких представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 був власником Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.11.2008р. Власником іншої Ѕ частини зазначеної квартири була бабуся відповідача - ОСОБА_3 , відповідно до витягу на реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна від 15.09.2010р.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складалась з Ѕ частини квартири, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями п`ятої черги за законом стали ОСОБА_1 та його рідна сестра ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.12.2010р., які успадкували по Ѕ частині належного спадкодавцю спадкового майна.

Отже, відповідач став власником 3/4 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а його сестра ОСОБА_4 - власником ј частини вказаної вище квартири, відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №25718824 від 22.12.2010 та №25718747 від 22.12.2010р.

05 липня 2010р. ОСОБА_4 та членами її сім`ї укладено договір купівлі-продажу належної їм на праві власності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , згідно х договором купівлі-продажу від 05.07.2010р.

В день укладання даного договору, ОСОБА_4 звернулась до ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» з проханням надання їй в оренду індивідуального сейфу в депозитному сховищі, у зв`язку з чим був укладений відповідний договір про надання в оренду індивідуального сейфу в депозитному сховищі від 05.07.2010р. В зазначеному індивідуальному сейфі зберігались кошти, отримані від продажу квартири та інша частина особистих заощаджень ОСОБА_4 та членів її сім`ї.

За попередньою усною домовленістю ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 узгодили про продаж останнім на користь ОСОБА_4 3/4 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Внаслідок зазначеної усної домовленості, 09.08.2010р. ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 суму коштів у розмірі 49 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день передачі коштів становить 386 610,00 грн., про що була складена відповідна розписка від 09.08.2010р.

В цей же день - 09.08.2010р. ОСОБА_1 уклав з ПАТ «ФІНАНС БАНК» договір №Д-57 про надання індивідуального банківського сейфу № 18 та поклав кошти, отримані від ОСОБА_4 на зберігання.

25.10.2010 р. маючи намір в подальшому продати належні відповідачу 3/4 частини квартири ОСОБА_4 , відповідач надав їй довіреність на отримання спадкового майна на його ім`я та здійснення реєстрації зазначеного майна у відповідних органах.

21.04.2011р. за кошти отримані від ОСОБА_4 відповідач придбав Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після чого, 11.05.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб.

Отже, представник відповідача стверджує, що Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 була придбана до реєстрації шлюбу за кошти, які були особистою приватною власністю ОСОБА_1 , а тому зазначене майно поділу не підлягає.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 24 січня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визна но за ОСОБА_2 право власності на ј частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину легкового автомобіля марки Volkswagen Caddy, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний знак НОМЕР_3 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину легкового автомобіля марки Volkswagen Caddy, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний знак НОМЕР_3 .

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначив, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду України у справі №6-168ц16 від 08.02.2016 року, відповідно до якої обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Апелянт вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах до реєстрації шлюбу та придбання ними майна за рахунок спільних коштів матеріали справи не містять, а рішення суду ґрунтується виключно на показаннях свідків зі сторони позивача. Крім того, зазначає, що здійснення поділу майна, придбаного до реєстрації шлюбу, можливе лише за умови визнання такого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а такої позовної вимоги ОСОБА_2 заявлено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що вважає доводи, викладені у скарзі необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи. На підтвердження факту спільного проживання позивачем, крім показань свідків, було надано відповідні письмові докази, яким суд надав оцінку. Натомість, звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідачем не було надано суду належних доказів, які б підтверджували придбання спірного майна за його особисті кошти.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення осіб - учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 24 січня 2008 року по 13 травня 2011 рокуу достовірно встановлено зібраними у справі доказами, а саме наданими у судовому засіданні та не спростованими показаннями свідків, з яких вбачається спільність ведення ними у відповідний період господарства, участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, а також наявність усталених відносин, що притаманні подружжю. Крім того, даний факт підтверджується п. 8 договору купівлі-продажу частини квартири від 21.04.2011 року, в якому зазначено, що договір укладається за згодою фактичної дружини покупця ОСОБА_2 , викладеною у вигляді заяви, засвідченої приватним нотаріусом Коптєвою О.Р. 21 квітня 2011 року в реєстрі за №1772, яка знаходиться при договорі та зберігається в архівних справах нотаріуса. Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції виходив із того, що спірне майно, яке придбане сторонами за час проживання у фактичних шлюбних відносинах та під час зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, тому виходячи з рівності часток кожного з подружжя, вважав за можливе здійснити його поділ шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 частину.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу частини квартири від 21.04.2011 року, укладеного між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , останній придбав Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за 238962,00 грн., що за курсом НБУ на день підписання договору становить 30 000 доларів США, які продавці отримали до підписання договору (т. 1а.с.12-15).

Пунктом 8 вищевказаного договору зазначено, що даний договір укладається за згодою фактичної дружини покупця ОСОБА_2 , викладеною у вигляді заяви, засвідченої приватним нотаріусом Коптєвою О.Р. 21 квітня 2011 року в реєстрі за №1772, яка знаходиться при договорі та зберігається в архівних справах нотаріуса.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 14 травня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (т. 1 а.с.11).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 23.06.2011р. за ОСОБА_1 зареєстровано на праві власності автомобіль - марки Wolkswagen Caddy, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 (т. 1 а.с.25).

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Верховний Суд України в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Судом першої інстанції з показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 встановлено, що сторони по справі почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 24 січня 2008р.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи показання свідків у сукупності з іншими письмовими доказами по справі, такими як медичні карти амбулаторного хворого, довідка КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги №2» від 09.03.2017 року, фотоматеріали, договір купівлі-продажу частини квартири від 21.04.2011 року, колегія суддів уважає, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що з моменту переїзду позивачки ОСОБА_2 до відповідача в квартиру АДРЕСА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_17 , 1994 року народження, сторони не просто почали проживати разом, а між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, оскільки із взаємними правами та обов`язками.

Відповідно до статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що придбана Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 за спільні кошти та в період проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є їх спільною сумісною власністю, а також те, що спірний автомобіль був придбаний за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно, здійснив відповідний поділ спільного майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки запереченням відповідача та доказам, підтверджуючим факт придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача, не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування своєї позиції щодо придбання спірної частини квартири за кошти, які були отримані ним від продажу належних йому ѕ частин квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , відповідач подав в якості доказів копію відповідної розписки, довідку ПАТ «Фінанс Банк» про надання індивідуального банківського сейфу, копію довіреності на імя ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 19-21)

Однак, подані відповідачем докази не можна вважати належним для підтвердження факту придбання спірної частини квартири, за особисті кошти відповідача.

Крім того, представником відповідача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підтверджено, що продаж ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 своєї частини квартири фактично не відбувся, і частка, отримана відповідачем у спадщину від своєї бабусі належить йому і на даний час.

Оскільки належними та допустимими доказами факт придбання спірної частини квартири за кошти, які належали відповідачу особисто, не доведено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що це майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ними.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував фактичні обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: С.О.Журба

К.П.Приходько