Справа № 309/3144/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.,

з участю секретаря судових засідань : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хустського районного суду від 05 грудня 2018 року, ухвалене суддею Волощук О.Я.,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позов обргрунтовувала тим, що 22.02.2010 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстраваний виконкомом Кошелівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, за актовим записом №02. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 07.03.2018 шлюб між ними розірвано.

Згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13.03.2018 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Враховуючи той факт, що відповідач не має інших утриманців, а витрати на утримання двох дітей складають більше шести тисяч гривень щомісячно, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 2 000 гривень щомісячно, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття.

Заочним рішенням Хустського районного суду від 05 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

Вказує на те, що рішення суду про відмову у збільшенні розміру аліментів порушує конституційне право дітей на їх утримання. Законом установлено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Наразі коштів для нормального проживання дітей постійно не вистачає. Питання зібрання дітей до школи для неї постає дуже гостро, оскільки витрати пов`язані із харчуванням дітей у школі, купівлі їм одягу та шкільного приладдя для її бюджету є обтяжливим.

Що стосується твердження суду про те, що нею не було подано доказів зміни матеріального стану відповідача, достатності його заробітку, то вона позбавлена можливості документально підтвердити покращення матеріального становища відповідача, оскільки він проживає у будинку своїх батьків, а зареєстрованого майна у власності немає. Але їй відомо, що ОСОБА_2 постійно їздить на заробітки (про що згадує сам відповідач у відзиві на позовну заяву), є фізично здоровим, на своєму утриманні нікого немає та проживає з батьками, а відповідно і витрати на проживання у нього мінімальні. Тому посилання відповідача на те, що в нього погіршився матеріальний стан, не відповідає дійсності, оскільки доказів на підтвердження цієї обставини він суду не надав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на те, що сума аліментів у 2 000 грн на одну дитину є занадто великою. Він заробляє на проживання на сезонних роботах, обмежений у виїздах митними та прикордонними правилами, які не дозволяють йому постійно працювати на території іншої держави. Зазначає, що його матеріальне становище не покращилося, тому з урахуванням його матеріальних можливостей на теперішній час він згідний сплачувати аліменти в розмірі 1 200 грн на одну дитину. Стягнення більшої суми призведе лише до утворення заборгованості і застосування до нього санкцій за несплату, які ще більше утруднять його становище, і це не призведе до поліпшення його майнового стану та матеріального стану його дітей. На даний час заборгованості по сплаті аліментів не має.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони з 22.02.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 07.03.2018 між ними розірвано (а.с.13).

Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про народження Серія І НОМЕР_1 від 10.09.2013, Серія І НОМЕР_2 від 02.02.2011(а.с. 10,11).

Згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13.03.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000 гривень щомісячно, починаючи з 15.01.2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 13-14).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено достатності заробітку (доходу) відповідача щодо сплати аліментів, не підтверджено чи покращився його матеріальний стан, чи сплачує відповідач розмір аліментів, визначений рішенням Хустського районного суду від 13.03.2018, або чи наявна у нього заборгованість по сплаті аліментів.

Проте апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Згідно з статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із змінами і доповненнями, внесеними до ст. 182 СК України згідно із Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їх утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дітей є загальновідомими та не потребують доказуванню.

Також слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна із умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.

За наведених обставин, враховуючи вимоги статей 182, 184 СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, а також часткове визнання позову відповідачем, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд вважає, що розмір аліментів слід збільшити, визначивши його в розмірі 1 500 гривень на кожну дитину щомісячно.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким позов та апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Хустського районного суду від 05 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Хустського районного суду від 13 березня 2018 року у справі №309/82/18 та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рушення.

Повне судове рішення складено 31 травня 2019 року.

Суддя-доповідач : Судді :