МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №370/2294/17

"20" лютого 2019 р. Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазки Н.Б.

із секретарем Захарченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Макарівського району Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що 01.12.2014 року між ними укладено договір позики, за умовами якого позичальник надав, а відповідач отримав позику у розмірі 2500 доларів США, про що видано відповідну розписку від 01.12.2014 року з терміном повернення до 01.03.2015 року. Пунктом 3 даного договору передбачено нарахування відсотків та (або) штрафу.

Згідно п.п.3.1, 3.2 договору відсотки за користування позикою становлять 20 (двадцять) доларів США за кожний календарний день користування позикою протягом періоду до 01.03. 2015 року включно. Відсотки за позикою починають нараховуватися з дати укладання цього договору та нараховуються до повного погашення позики в повному розмірі.

За умовами п.п.3.3 договору у випадку несвоєчасного, або неповного повернення позики та відсотків за позикою позичальник сплачує позикодавцю штраф в розмірі 40 (сорок) доларів США за кожний календарний день, незалежно від суми залишку позики та відсотків, що залишаються непогашеними після 01.03. 2015 року

Відповідно до п.4.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позику та всі нараховані відсотки за позикою в повному розмірі в грошовій готівковій формі не пізніше терміну, зазначеного в п. 2.1. цього договору, тобто - до 01.03.2015 року.

При цьому, позивач вважає, що відсотки за користування позикою визначені, всупереч вимогам ст.536, 627, 1048 ЦК України, а саме: у твердій грошовій сумі, безвідносно до суми боргу - у розмірі 20 (двадцяти) доларів США за кожний календарний день користування позикою протягом періоду до 01.03. 2015 року включно.

Таким. чином, вищевказані пункти договору суперечать вимогам Закону.

Крім того, за укладеним з ОСОБА_2 договором позики, штраф, всупереч вимогам ст. 549 ЦК України, обчислений також у твердій грошовій сумі в розмірі 40 доларів США за кожний календарний день, незалежно від суми позики та відсотків, що залишаються непогашеними після 01.03.2015 року, а не як разова санкція.

Таким чином, позивач вважає, що і в цій частині договір позики є незаконним.

Крім того, зазначає, що виходячи з аналізу вимог ст.192, 533 ЦК України, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Всупереч вказаним вимогам, укладений договір позики не передбачає розміру складових грошового зобов`язання у національній валюті.

Позивач просить: - визнати недійсним договір процентної позики, укладений між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.12.2014 року.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 15.06.2018 року відкрито провадження в справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач просив розглянути справу у його та представника відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Належним чином повідомлений відповідач про час, місце розгляду справи в судове засідання не прибув, надав відзив на позов, згідно якого просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Встановлено, що 01.12.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позичальник надав, а відповідач отримав позику у розмірі 2500 доларів США, про що видано відповідну розписку від 01.12.2014 року, з терміном повернення до 01.03.2015 року. Пунктом 3 даного договору передбачено нарахування відсотків та (або) штрафу. Згідно п.п.3.1, 3.2 договору відсотки за користування позикою становлять 20 (двадцять) доларів США за кожний календарний день користування позикою протягом періоду до 01.03. 2015 року включно. Відсотки за позикою починають нараховуватися з дати укладання цього договору та нараховуються до повного погашення позики в повному розмірі. За умовами п.п.3.3 договору у випадку несвоєчасного, або неповного повернення позики та відсотків за позикою позичальник сплачує позикодавцю штраф в розмірі 40 (сорок) доларів США за кожний календарний день, незалежно від суми залишку позики та відсотків, що залишаються непогашеними після 01.03. 2015 року. Відповідно до п.4.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позику та всі нараховані відсотки за позикою в повному розмірі в грошовій готівковій формі не пізніше терміну, зазначеного в п. 2.1. цього договору, тобто - до 01.03.2015 року (а.с.7-11).

В тексті розписки від 01.12.2014 року, яка не підписана сторонами, зазначено, що ОСОБА_3 добровільно прийняв всі умови договору процентної позики від 01.12.2014 року також підтвердив факт отримання коштів в сумі 2500 дол. США. (а.с.12).

Згідно свідоцтву про зміну імені серії НОМЕР_1 виданого 15.09.2016 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франковській області, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив ім`я, після державної реєстрації зміни імені, прізвище, власне ім`я та по батькові - ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно рішенню Голосіївського районного суду м.Києва від 23.12.2016 року по справі №752/7638/15-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВНАК «Ліга Справедливості» про стягнення заборгованості за договором процентної позики від 01.12.2014 року задоволено частково. Окрім іншого, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором процентної позики від 01.12.2014 року у сумі 2500 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 57 875.00 гривен, відсотки 7160 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 165 754.00 гривен, штраф 10 658,40 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 246 741.96 гривен (а.с.48-49).

Згідно рішенню Апеляційного суду міста Києва від 06.12.2017 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року змінено в частині суми основного боргу та штрафу, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , зменшивши суму основного боргу з 2500 доларів США до 200 доларів США, що за курсом НБУ становить 4630 гривень, суму штрафу з 10658,40 доларів США до 2500 доларів США, що за курсом НБУ становить 57875 гривень. В іншій частині рішення суду залишити без змін (а.с.50-52).

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України).

Згідно з ч.2,3 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України, умови дійсності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до вимог ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним якщо він не визнаний недійсним судом, або його недійсність не встановлена законом.

Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст.216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, належних та допустимих доказів, які спростовували б вказані обставини позивачем суду не надано.

При цьому, суд критично ставиться до твердження відповідача про те, що укладений договір позики не передбачає розміру складових грошового зобов`язання у національній валюті, внаслідок чого є недійсним, оскільки відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23.12.2016 року по справі №752/7638/15-ц та Апеляційного суду міста Києва від 06.12.2017 року, яким з відповідача ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 01.12.2014 року стягнуто в гривневому еквіваленті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись вимогами ст.192, 203. 215, 236. 509, 536, 627, 1048 ЦК України, ст.141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складення повного його тексту, у порядку передбаченому підпунктом 15.5, пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Суддя