ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/2788/18 Головуючий в І інстанції: Червоненко Д.В.
Номер провадження: №22-ц/819/788/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Дослідне Господарство "Новокаховське" Інституту рису Національної академії аграрних наук" на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2019 року, у складі судді Червоненка Д.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Дослідне Господарство "Новокаховське" Інституту рису Національної академії аграрних наук" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

02 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви від 17.01.2019 року про збільшення позовних вимог,просив:

--- визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства "Дослідне Господарство "Новокаховське" Інституту рису Національної академії аграрних наук"від 30 травня 2018 року № 21-к про звільнення позивача відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України;

--- поновити з 30 травня 2018 року позивача на посаді сторожа ДП "ДГ "Новокаховське"Інституту Рису НААН";

--- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 травня 2018 року до часу набрання рішенням суду законної сили;

--- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 5000,00грн;

--- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 704,80грн;

--- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Позов обґрунтував наступним. Він перебував у трудових відносинах із відповідачем з 03.03.2014 року по 30.05.2018 року. Наказом №13-к від 01.06.2017 року його було переведено на посаду сторожа, наказом №21-к від 30.05.2018 року його було звільнено на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Він із звільненням не згоден, вважає звільнення та наказ №21-к від 30.05.2018 року незаконними і безпідставними, такими, що порушують його конституційне право на працю та чинне законодавство про працю, оскільки прогулу ним допущено не було. Зокрема вказав, що 27.05.2018 року він залишив робоче місце за вказівкою головного інженера ОСОБА_2 , яку йому озвучив працівник підприємства ОСОБА_3 , а 30.05.2018 року, коли він вийшов на роботу, йому було вручено наказ про звільнення за прогул. При цьому вказує, що звільнення відбулось з грубим порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого ст.149 КЗпП України та його трудових прав, оскільки будь-яких пояснень з приводу відсутності на роботі у нього не відбирали, акти про відсутність на робочому місці не складались, при накладенні дисциплінарного стягнення не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, а також його попередню роботу. Також зазначив, що в результаті його незаконного звільнення відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.05.2018 року, та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000грн. У зв`язку із наведеним просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2019 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Суд вирішив:

--- визнати незаконним та скасувати наказ №21-к від 30 травня 2018 року про звільнення позивача;

--- поновити позивача на посаді сторожа ДП "ДГ "Новокаховське"ІРИСУ НААН"з 30 травня 2018 року;

--- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44012,68грн;

--- стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 1000,00грн;

--- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 140,96грн;

--- стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60грн;

--- в решті позовних вимог відмовити;

--- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач Державне підприємство "Дослідне Господарство "Новокаховське" Інституту рису Національної академії аграрних наук"подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення й ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема вказав, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивачу не було запропоновано надати письмові пояснення з приводу причин відсутності на робочому місці відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України, оскільки це твердження спростовується актом №1 від 29.05.2018 року та показами свідків, яким суд не надав належної оцінки. Також зазначив, судом не було взято до уваги той факт, що адміністрація підприємства вживала всіх заходів щодо з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці, це підтверджується матеріалами справи та показами свідків, зокрема неодноразово позивачу було запропоновано надати письмові пояснення щодо його відсутності на робочому місці 27.05.2018 року, також з метою врегулювання ситуації йому пропонувалось вийти на роботу в наступну зміну, а саме 30.05.2018 року, на вказані пропозиції позивач відповів відмовою, про що складено відповідні акти. Крім того, вказав, що судом не було надано належної оцінки поясненням позивача щодо недопуску його до роботи 26.05.2018 року. Також, суд не врахував того, що позивач своїми діями порушив покладені на нього трудові обов`язки, оскільки він був відсутній на робочому місці 27 та 30 травня 2018 року, у зв`язку з чим майно підприємства залишалось без охорони.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до наказу №6-к від 03.03.2014 року позивач був прийнятий з 03.03.2014 року на посаду сторожа РММ, контори та дендропарку Державного підприємства "Дослідне господарство "Новокаховське" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук" (а.с.105).

Наказом №13-к від 01.06.2017 року його було переведено на посаду сторожа Державного підприємства "Дослідне Господарство "Новокаховське" Інституту рису Національної академії аграрних наук України" (а.с.106-108).

Наказом №61 від 27.12.2016 року було встановлено графік роботи сторожів господарства пост №1 з 08:00 год. до 08:00 год. наступного дня згідно графіку роботи (а.с.109).

Відповідно до графіку змінності сторожів на травень 2018 року, затвердженого директором ДП "ДГ "Новокаховське" ІРИСУ НААН", ОСОБА_1 встановлено зміну 26 травня - 16 год., 27 травня - 8 год., 30 травня - 16 год., 31 травня - 8 год. (а.с.110).

Позивач зазначив, що графік чергування було зміщено і він повинен був вийти на роботу 27 травня. Це підтверджується й відповідачем, також і в наказі про звільнення мова не йде про прогул 26 травня.

Із доповідної записки №1 від 27.05.2018 року, складеної головним інженером ДП "ДГ "Новокаховське" ІРИСУ НААН" ОСОБА_2, вбачається, що 27.05.2018 року сторож ОСОБА_1 покинув робоче місце, не попередивши про причини (а.с.111).

Згідно акту про відсутність на роботі від 27.05.2018 року, зареєстрованого 29.05.2018 року за вх. №76, складеному о 07:35 год головним інженером ОСОБА_2, інспектором з кадрів ОСОБА_6, головним бухгалтером ОСОБА_5 , ОСОБА_1 був відсутнім на роботі без поважних причин з 01:10 год. до 07:30 год. впродовж робочого дня (а.с.112).

Відповідно до акту №1 від 29.05.2018 року про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень причин покидання робочого місця та відсутності на робочому місці, інспектор з кадрів ОСОБА_6 , у присутності головного агронома ОСОБА_10, прибиральника службових приміщень ОСОБА_11 , запропонувала ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо причин покидання робочого місця та відсутності на робочому місці 27.05.2018 року, надати письмові пояснення ОСОБА_1 відмовився (а.с.113).

Із доповідної записки №2 від 30.05.2018 року складеної головним інженером ДП "ДГ "Новокаховське" ІРИСУ НААН" ОСОБА_2, вбачається, що 30.05.2018 року сторож ОСОБА_1 відсутній на робочому місці, про причини відсутності не повідомив (а.с.114).

Згідно акту про відсутність на роботі від 30.05.2018 року, складеному о 16:50 год. головним інженером ОСОБА_2, інспектором з кадрів ОСОБА_6, головним бухгалтером ОСОБА_5 , ОСОБА_1 був відсутнім на роботі без поважних причин з 08:00 год. до 16:45 год. впродовж робочого дня (а.с.115).

Згідно акту №2 від 30.05.2018 року про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень причин відсутності на робочому місці, інспектор з кадрів ОСОБА_6 , у присутності головного агронома ОСОБА_10, прибиральника службових приміщень ОСОБА_11 , запропонувала ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо причин відсутності на робочому місці 30.05.2018 року, надати письмові пояснення ОСОБА_1 відмовився (а.с.116).

Наказом №21-к від 30.05.2018 року ОСОБА_1 було звільнено з 30 травня 2018 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин (27, 28, 29, 30 травня 2018 року) (а.с.34).

При апеляційному розгляді справи відповідачем визнано, що в зазначеному наказі помилково вказано про прогул 28 й 29 травня.

Відповідно до акту №3 від 30.05.2018 року про відмову ОСОБА_1 ознайомитися з наказом про звільнення, інспектор з кадрів ОСОБА_6 , у присутності головного агронома ОСОБА_10, прибиральника службових приміщень ОСОБА_11 , запропонувала ОСОБА_1 ознайомитися з наказом від 30.05.2018 року №21-к, засвідчити факт ознайомлення особистим підписом, на що останній відповів відмовою. Після цього наказ було зачитано інспектором в присутності вищезазначених осіб, на що ОСОБА_1 відповів, що з наказом не згоден, підпис свій ставити не буде (а.с.117).

Згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Звільнення на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до ч.1 ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з недотримання відповідачем процедури звільнення позивача, зокрема невідібранняу позивача письмових пояснень причин покидання робочого місця 27.05.2018 року та відсутності на роботі 30.05.2018 року, виходив з того, що Акти про відсутність позивача на роботі від 27.05.2018 року та від 30.05.2018 року не відповідають фактичним обставинам, а також виходив з того, що відповідачем не доведено факт здійснення дисциплінарного провадження щодо відповідача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Так, судом встановлено і це ніким не заперечується, що позивач згідно графіку змінності сторожів на травень 2018 року мав відпрацювати зміну 27 травня з 08:00 год. В зазначений день він з`явився на роботу, однак залишив робоче місце, що є підставою до встановлення причин відсутності працівника на роботі.

При цьому, ч.1 ст.149 КЗпП України передбачає обов`язок роботодавця запропонувати працівнику надати письмові пояснення з приводу порушення трудової дисципліни, однак зазначеної процедури дотримано не було, оскільки акт №1 від 29.05.2018 року про відмову позивача від надання письмових пояснень причин покидання робочого місця 27.05.2018 року та відсутності на робочому місці складений формально, у відсутність як позивача, так і свідків, які зазначені в ньому. Переконливих доказів, що така пропозиція взагалі мала місце, відповідачем надано не було. Також і при апеляційному розгляді справи представник відповідача не заперечив проти того, що вказаний акт складено формально, у відсутність позивача.

Зокрема,із пояснень свідка ОСОБА_11 , яка була допитана в суді першої інстанції, вбачається, що 29.05.2018 року вона була присутня в кабінеті керівника відділу кадрів ОСОБА_6 у зв`язку із виконанням своїх безпосередніх обов`язків, чула розмову ОСОБА_6 по телефону, проте з ким конкретно вона розмовляла не знає, а сама ОСОБА_6 , у своїх поясненнях вказувала, що телефонувала дружині позивача та пропонувала передати ОСОБА_1 , щоб той прийшов на роботу. Присутність при цьому ОСОБА_10 свідок ОСОБА_11 не підтвердила.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі від 27.05.2018 року (вхідний № 76 від 29.05.2018 року) взагалі складений "заднім числом", оскільки цей день був вихідним і працівники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які підписувались в цьому акті, були відсутні на роботі.

Отже, факт відсутності позивача на роботі 27.05.2018 року ніким не заперечується, однак відповідачем не доведено, що позивач був відсутній без поважних причин, ним не спростовано посилання позивача на те, що він в цей день залишив робоче місце за вказівкою головного інженера ОСОБА_2 , яку йому озвучив працівник підприємства ОСОБА_3 . Останній допитаний не був, отже є неспростованими відповідні пояснення позивача.

Також встановлено, що 30.05.2018 року ОСОБА_1 з`явився до адміністрації підприємства, спілкувався з директором та керівником відділу кадрів ОСОБА_6 , однак цього ж дня головним інженером ОСОБА_2 складено доповідну записку №2 про те, що 30.05.2018 року сторож ОСОБА_1 відсутній на робочому місці, також складено акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі 30.05.2018 року з 08.00 год. до 16:45 год. впродовж робочого дня та про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень причин покидання робочого місця та відсутності на робочому місці. Як зазначив позивач, 30.05.2018 року він з`явився до адміністрації підприємства, спілкувався з керівником відділу кадрів ОСОБА_6 , яка тривалий час не могла йому дати чіткої відповіді з приводу його звільнення, це питання було вирішено лише після спілкування з директором.

Отже, судом вірно встановлено, що відповідачем не доведений факт відсутності на роботі позивача 30.05.2018 року та звернення роботодавця до ОСОБА_1 з пропозицією надати письмові пояснення з приводу порушення трудової дисципліни.

Відповідачем не спростовано належними доказами пояснення позивача про те, що 30.05.2018 року він вийшов на роботу, але йому було вручено наказ про звільнення за прогул.

При апеляційному розгляді справи представник відповідача вказав і це не заперечив позивач, що на підприємстві відсутня первинна профспілкова організація і що позивач не є членом первинної профспілкової організації. Також представник відповідача вказав, що раніше позивач, який працював на підприємстві з 2014 року, жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, якоїсь шкоди внаслідок прогулу позивача підприємству завдано не було, оскільки ділянку роботи позивача було перекрито іншим сторожем.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем було порушено положення ст.149 КЗпП України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого проступку і відсутність заподіяної підприємству шкоди, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, те, що позивач раніше не притягувався до дисциплінарної відповідальності, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду про поновлення позивача на роботі.

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 травня 2018 року по 27 лютого 2019 року (день ухвалення рішення суду), суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ч.2 ст.235 КЗпП України, за якими при поновленні на роботі суд стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу. Виходив із середньоденного заробітку позивача в розмірі 234,11грн, який обраховано на підставі розрахункового листа за березень та квітень 2018 року помножений на 188 робочих днів та складає 44012,68грн. Серед доводів апеляційної скарги відсутні такі, які належним чином обґрунтовують незаконність рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача відбулося з порушенням законодавства, що призвело до моральних та душевних страждань, переживань, погіршення емоційного стану та стану здоров`я, зміні нормальних життєвих зв`язків через відсутність роботи та коштів до існування, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, аналізуючи наведене та враховуючи вимоги розумності і справедливості є обґрунтованим визначений судом першої інстанції розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1000грн.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують. Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на те, що позивачу було запропоновано, відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України, надати письмові пояснення з приводу причин відсутності на роботі 27 та 30 травня 2018 року, пропонувалось вийти на роботу в наступну зміну, а саме 30.05.2018 року, оскільки судом встановлено, що акт №1 від 29.05.2018 року складений формально, у відсутність як позивача, так і свідків, які зазначені в ньому, і переконливих доказів, що така пропозиція взагалі мала місце, відповідачем надано не було. Крім того, судом встановлено, що відповідачем не доведений факт звернення роботодавця до ОСОБА_1 з пропозицією надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі 30.05.2018 року. Апеляційний суд вважає, що довід скаржника про те, що адміністрація підприємства вживала всіх заходів щодо з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці, не підтверджується належними доказами.Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на залишення майна підприємства без охорони в результаті відсутності позивача на робочому місці 27 та 30 травня 2018 року, оскільки вони зроблені, виходячи з встановленого прогулу позивача в зазначені дні без поважних причин, що є недоведеним, та містять ознаки припущень. Крім того, як зазначено, представник відповідача визнав, що якоїсь шкоди внаслідок прогулу позивача, підприємству завдано не було Крім того, посилання скаржника на нібито пояснення позивача щодо недопуску його до роботи 26.05.2018 року до уваги не приймаються, оскільки суперечать встановленим обставинам, за якими предметом розгляду цієї справи не є день 26 травня 2018 року.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне Господарство "Новокаховське" Інституту рису Національної академії аграрних наук" залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 23 травня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська