КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4575/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н. В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" на рішення Печерського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Цокол Л.І. 10 жовтня 2018 року,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості та стягнення коштів,-

встановив:

В серпні 2015 року ПАТ "РОДОВІД БАНК" звернулось до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за невиконання умов мирової угоди у справі №2-3520-1/10 від 01 жовтня 2010 року, що затверджена ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2010 року, в сумі 261867,42 доларів США та 5 456 622,06 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 17 листопада 2006 року між сторонами укладено Кредитний договір №15.3/СД-170.06.3, згідно із яким позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 600000 доларів США терміном до 16 листопада 2007 року.

20 листопада 2006 року сторони уклали Договір про внесення змін до кредитного договору, згідно із яким невідновлювальна кредитна лінія відкрита на суму 1 600 000 доларів СШАтерміном до 16 листопада 2007 року. Згідно із кредитним договором, зі змінами від 04 серпня 2008 року, процентна ставка становить 15% річних.

У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань банк звернувся до суду (справа №2-3520-1/10).

01 жовтня 2010 року сторони уклали мирову угоду у справі №2-3520-1/10, яка затверджена ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2010 року. Згідно із цією угодою ОСОБА_1 визнав вимоги банку в розмірі 5 917 685,67 грн., що включає проценти у розмірі 2 993 393,83 грн. (898454,47 грн. та 261867,42 доларів США) та пеню у розмірі 2 924 291,84 грн., а також зобов`язався відшкодувати судові витрати у сумі 1820 грн.

Згідно із умовами мирової угоди банк зобов`язався списати пеню у розмірі 2 583 685,67 грн. (частина від 2 924 291,84 грн.) за умови, що позичальник або майновий поручитель в строк до 23 листопада 2010 року передасть в іпотеку майно на суму 3 334 000 грн., проте такої умови не дотримано, у зв`язку із чим позичальнику не списано цієї пені.

Окрім того, у зв`язку із невиконанням зобов`язань, банк також просить стягнути з позичальника відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам у розмірі, що визначені у доларах США, в сумі 820798,56 грн., 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту, що визначені у гривні, у сумі 100873,05 грн. та 712204,14 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням. ПАТ "РОДОВІД БАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог про спонукання виконання умов Мирової угоди шляхом стягнення заборгованості у повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на безпідставність висновків суду, що у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки може відбутись подвійне стягнення, оскільки судом не з`ясовано, чи відбулось фактичне звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 вказав, що за умовами мирової угоди сторони домовились, що у зв`язку із погашенням тіла кредиту та відсутністю будь-яких інших активів ОСОБА_1 візьме на себе обов`язок погашення кредитної заборгованості, але виключно і тільки лише за рахунок іпотечного майна, яке передано в іпотеку ОСОБА_2 Проте банк не вжив заходів для швидкої реалізації нерухомого майна. Вказав на необхідність при вирішення цієї справи враховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18. Окрім того, вказує на пропуск банком строку позовної давності для звернення до суду.

В судовому засіданні представник скаржника Корнійчук Я. П . доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також вказав на мотиви, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до части 1 та 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 17 листопада 2006 року між ВАТ (ПАТ) "РОДОВІД БАНК" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №15.3/СД-170.06.3.

Згідно п.1.1. Кредитного договору банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 600000 доларів CLLIAтерміном до 16 листопада 2007 року включно.

20 листопада 2006 року між сторонами укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до якого сторони домовились внести зміни в п.1.1. Кредитного договору та викласти його в наступні редакції: "Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 1 600 000 доларів США терміном до 16 листопада 2007 включно".

Згідно п.3.1 Кредитного договору зі змінами від 04 червня 2008 року, процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 15% річних.

У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань, у вересні 2010 року банк звернувся до суду із вимогами до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В ході розгляду справи між сторонами 11 листопада 2010 року укладено Мирову угоду, яка затверджена ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2010 року, провадження у справі закрито.

Згідно із умовами Мирової угоди ОСОБА_1 визнав позовні вимоги банку у розмірі 5 917 685,67 грн., в тому числі: проценти у розмірі 2 993 393,83 грн., а саме 898454,47 грн. та 261867,42 доларів США, та пеню у розмірі 2 924 291,84 грн.

Банк зобов`язався частково списати пеню у розмірі 2 583 685,67 грн. в разі надання ОСОБА_1 або його майновим поручителем в строк до 23 листопада 2010 року у заставу (іпотеку) Банку нерухомого майна на загальну суму 3 334 000 грн.

ОСОБА_1 зобов`язався здійснити погашення: по процентах за кредитом у розмірі 2 993 393,83 грн. та пені у розмірі 340606,17 грн. в строк до 23 листопада 2010 року.

Кошти у розмірі 898454,47 грн. ОСОБА_1 зобов`язався внести на рахунок № НОМЕР_1 у готівковій чи безготівковій формі.

Кошти у розмірі 261867,42 долари США ОСОБА_1 зобов`язався внести на рахунок НОМЕР_2 у готівковій або безготівковій формі.

Кошти урозмірі 304606,17 грн. ОСОБА_1 зобов`язався внести на рахунок № НОМЕР_3 у готівковій або безготівковій формі.

Сторони передбачили, що у разі непогашення ОСОБА_1 . процентів за кредитом в розмірі 2 993 394,07 грн., в тому числі 898454,47 грн. та 261867,42 доларів США, і пені у розмірі 340605,93 грн. в строк до 26 листопада 2010 року банк має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Ухвала суду набрала законної сили.

14 грудня 2010 року між ОСОБА_2 (Іпотекодавцем) та ПАТ "РОДОВІД БАНК" (іпотекодержателем) укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_1 перед Іпотекодержателем за Мировою угодою від 11 листопада 2010 року по цивільній справі №2- 3520-1/10 щодо погашення заборгованості, прямо передбаченої умовами Мирової угоди, передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, зареєстроване як окремий, виділений в натурі об`єкт права власності, а саме: три земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , різної площі. Передане в іпотеку нерухоме майно за домовленістю сторін оцінено в 420020 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього Договору складає 3 334 000 грн. Іпотекодавець з умовами Мирової угоди ознайомлений.

Згідно п.п.3.1.1. договору іпотеки при порушенні позичальником умов Мирової угоди, а також при порушенні іпотекодавцем умов цього договору та у випадках встановлених законом у Іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

28 січня 2013 року банк направив позичальнику вимогу про погашення заборгованості, згідно умов Мирової угоди, які станом на 09 січня 2013 не були виконані. Вимогу позичальник отримав 20 лютого 2013 року,

24 липня 2013 року ПАТ "РОДОВІД БАНК" звернувся до суду (справа №754/13851/14-ц) із вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за невиконання умов Мирової угоди в сумі 261867,42 долари США та 3 882 746,31 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2013 року у задоволенні вимог ПАТ "РОДОВІД БАНК" відмовлено з тих підстав, що мирова угода є підставою для її виконання в порядку встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Рішення оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку, та залишено без змін.

26 вересня 2014 року ПАТ "РОДОВІД БАНК" звернулося до Відділу примусового виконання рішень ДВС Головного управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з метою примусового виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2010 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у місті Києві від 20 жовтня 2014 року у відкритті виконавчого провадження відмовлено з підстав невідповідності виконавчого документу вимогам, передбаченим ст.18 Закону України "Про виконавче провадження".

18 листопада 2014 року ухвалою Печерського районного суду міста Києва задоволено скаргу ПАТ "РОДОВІД БАНК" на дії державного виконавця, визнано протиправними дії державного виконавця та скасовано винесену постанову від 20 жовтня 2014 року.

09 лютого 2015 року ПАТ "РОДОВІД БАНК" повторно звернулося до Відділу примусового виконання рішень ДВС Головного управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з метою примусового виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2010 року.

Постановою державного виконавця від 14 лютого 2015 року в прийнятті до провадження виконавчому документа було відмовлено з підстав невідповідності вимогам ст.19 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: не зазначено строк пред`явлення до виконання.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2015 року у задоволенні скарги ПАТ "РОДОВІД БАНК" на неправомірні дії щодо прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 14 лютого 2015 року відмовлено.

Водночас, постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 754/13851/14-ц задоволено позов ПАТ "РОДОВІД БАНК" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Мировою угодою, укладеною між ОСОБА_1 та ПАТ "РОДОВІД БАНК" 11 листопада 2010 року, в сумі 5 917 685,67 грн., з яких проценти за користування кредитом - 2 993 393,83 грн. та пеня - 2 924 291,84 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій.

Відмовляючи у задоволенні позову у справі, що переглядається, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем використано право звернення стягнення на предмет іпотеки на суму непогашеної ОСОБА_1 заборгованості в сумі 5 917 685,67 грн., а стягнення коштів у цій справі може призвести до подвійного стягнення.

Окрім того, суд зазначив, що позивачем додано розрахунок заборгованості за період з 24 листопада 2010 року по 20 серпня 2015 року. Розрахунок фактично не містить розрахунку пені та періоду нарахування, при цьому складає 2 924 291,84 грн. В той же час представником відповідача подано клопотання про застосування строків позовної давності та зверталась увага на неналежним чином складений розрахунок пені.

Зазначив, що розрахунок трьох процентів річних та інфляційних витрат містить в собі період нарахування у задоволенні яких було відмовлено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2013 року, що в свою чергу також позбавляє суд можливості визначити дійсний розмір трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку з порушенням умов виконання мирової угоди, відповідно до положень ст.625 ЦК України.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до прав кредитора, якими він наділяється основним актом цивільного законодавства України (ЦК України), він має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Якщо кредитору відповідно до умов зобов`язання належить право вимоги виконання зобов`язання позичальником або за рахунок предмету забезпечення або іншим чином, то кредитор може обрати один або всі способи захисту своїх майнових інтересів.

Статтею 559 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, за відсутності фактичного виконання згідно із одним із обраних способів, за рахунок яких мають бути задоволені вимоги кредитора, кредитор вправі вживати дій щодо захисту своїх інтересів за рахунок інших способів виконання одночасно.

Частино 4 ст.19 Законом України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Отже, виконання рішення у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки буде мати відповідні правові наслідки, проте за відсутності його реального виконання кредитор не позбавлений права щодо захисту своїх інтересів в іншій спосіб.

Таким чином висновки суду першої інстанції не можна вважати такими, що ґрунтуються на законі, а відтак рішення підлягає скасуванню.

Твердження відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що за умовами мирової угоди сторони домовились, що у зв`язку із погашенням тіла кредиту та відсутністю будь-яких інших активів ОСОБА_1 візьме на себе обов`язок погашення кредитної заборгованості, але виключно і тільки лише за рахунок іпотечного майна, яке передано в іпотеку ОСОБА_2 , є хибними, не відповідають умовам мирової угоди, оскільки за змістом цієї угоди сторони передбачили, що у разі непогашення ОСОБА_1 . процентів за кредитом в розмірі 2 993 394,07 грн., в тому числі 898454,47 грн. та 261867,42 доларів США, і пені у розмірі 340605,93 грн. в строк до 26 листопада 2010 року банк має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Тобто мирова угода не містить домовленості про те, що погашення заборгованості має відбуватися виключно за рахунок іпотечного майна, а вказано лише на право кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки.

Щодо твердження у відзиві на апеляційну скаргу про застосування наслідків пропуску позовної давності, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи убачається, що представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності до вимог банку, з посиланням на те, що в мировій угоді зазначено термін її виконання до 26 листопада 2010 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Зазначена вище постанова Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №754/13851/14-ц окрім вирішення питань майнового характеру, також містить висновки щодо обставин пропуску кредитором позовної давності та ці висновки підлягають застосуванню до обставин цієї справи, оскільки в обох справах правовідносини сторін виникли у зв`язку із укладенням кредитного договору та мирової угоди.

Так, Верховний Суд зазначив про правильність застосування наслідків переривання позовної давності, передбачені статтею 264 ЦК України, у зв`язку зі зверненням банку 24 липня 2013 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за мировою угодою від 11 листопада 2010 року.

Відтак колегія суддів при вирішенні спору у цій справі виходить з того, що з цим позовом банк звернувся 26 серпня 2015 року та 24 липня 2013 року мало місце переривання позовної давності, а отже за вимогами щодо спонукання до виконання умов мирової угоди шляхом стягнення заборгованості позовна давність не пропущена.

Щодо розрахунку сум заборгованості апеляційний суд зазначає, що позивачем підрахунок загальної суми, що підлягає стягненню з відповідача з огляду на заявлені банком вимоги в резолютивній частині викладено не коректно, проте наявні у справі докази не перешкоджають суду навести правильний розрахунок із визначенням складових заборгованості.

Так, згідно із умовами Мирової угоди ОСОБА_1 визнав позовні вимоги банку у розмірі 5 917 685,67 грн., в тому числі: проценти у розмірі 2 993 393,83 грн., а саме 898454,47 грн. та 261867,42 доларів США, та пеню у розмірі 2 924 291,84 грн.

Банк зобов`язався частково списати пеню у розмірі 2 583 685,67 грн. в разі надання ОСОБА_1 або його майновим поручителем в строк до 23 листопада 2010 року у заставу (іпотеку) Банку нерухомого майна на загальну суму 3 334 000 грн. Проте у встановлений строк умова щодо надання майна в іпотеку виконана не була, відтак банком не вчинялось дій по списанню вказаної пені.

Звертаючись до суду із цим позовом банк просив спонукати відповідача до виконання мирової угоди та стягнути заборгованість за невиконання умов мирової угоди, вказавши загальну суму 261 867,42 долари США та 5 456 622, 06 грн., яка складається з:

- сума заборгованості за кредитом та процентами - 261 867,42 долари США;

- сума заборгованості за кредитом та процентами - 898 454,47 грн.;

- загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, трьох процентів річних та інфляційних втрат - 4 558 167,59 грн.

Із наданого до позовної заяви позивачем розрахунку убачається, що окрім сум, визначених мировою угодою, позивач просить стягнути:

- 3% річних за період з 24 листопада 2010 року по 21 серпня 2015 року на суму 261867,42 долари США, що становить 37256,92 долари США, стягнення провести у національній валюті, а саме 820798,56 грн.;

- 3% річних за період з 24 листопада 2010 року по 21 серпня 2015 року на суму 898454,47 грн., що становить 100873,05 грн.;

- інфляційні втрати на суму 898454,47 грн. за період з 24 листопада 2010 року по 31 липня 2015 року, що становить 712204,14 грн.

Колегія зазначає, що суми 261867,42 долари США та 898454,47 грн. є заборгованістю за процентами (а не за кредитом та процентами як помилково вказано банком), сума 2 924 291,84 грн. пенею, нарахованою за кредитним договором, ці суми за умовами мирової угоди визнані відповідачем та повинні бути ним сплачені.

Задовольняючи вимоги банку в цій частині, колегія суддів вказує на наступне.

Відповідно до ст.175 ЦПК України в редакції 2004 року визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

У разі укладення мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

На момент постановлення ухвали про визнання мирової угоди (01 жовтня 2010 року) Закон України "Про виконавче провадження" не відносив мирову угоду до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Відтак у разі невиконання однією із сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення рішення щодо спонукання ОСОБА_1 до виконання умов мирової угоди, що затверджена ухвалою Печорського районного суду міста Києва від 19 листопада 2010 року у справі №2-3520-1/10, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "РОДОВІД БАНК": процентів у розмірі 2 993 393,83 грн., а саме 898454,47 грн. та 261867,42 доларів США; а також пені у розмірі 2 924 291,84 грн.

Окрім того, поза межами мирової угоди банком нараховані компенсаційні суми відповідно до ст.625 ЦК України за період, починаючи з 24 листопада 2010 року.

За змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ухвала суду про затвердження мирової угоди, яку боржник не виконав, не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України за час прострочення.

Позовна заява надіслана до суду 26 серпня 2015 року, отже з урахуванням заяви про застосування позовної давності такі суми можуть бути стягнуті за період з 26 серпня 2012 року по 21 серпня 2015 року, що є кінцевою датою в розрахунку.

З огляду на заявлені позивачем вимоги та застосування в цій частині позовної давності, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають такі суми:

517160,19 грн. 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за період з 26 серпня 2012 року по 21 серпня 2015 року за прострочення сплати 261867,42 доларів США%;

53586,06 грн. 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за період з 26 серпня 2012 року по 21 серпня 2015 року за прострочення сплати 898454,47 грн.;

685520,78 грн. інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі за період з 26 серпня 2012 року по 21 серпня 2015 року за прострочення сплати 898454,47 грн.

Щодо посилання відповідача у відзиві на апеляційну скарги на необхідність при вирішення цієї справи враховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18, колегія суддів зазначає, що висновки колегії суддів у цій справі повністю узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у вказаній справі, оскільки проценти та штрафні санкції за кредитом після дати постановлення ухвали про затвердження мирової угоди (01 жовтня 2010 року) не нараховуються, проте у зв`язку із невиконанням умов мирової угоди в межах позовної давності нараховані суми у відповідності до ст.625 ЦК України, які не є неустойкою відповідно до умов договору, а мають компенсаційний характер відповідно до вимог закону.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ПАТ "РОДОВІД БАНК" 3530,13 грн. у рахунок відшкодування судового збору, що був сплачений до суду першої інстанції, пропорційно розміру задоволених вимог, та 5648,21 грн. у рахунок відшкодування судового збору, що був сплачений до суду апеляційної інстанції, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Спонукати ОСОБА_1 до виконання умов мирової угоди, що затверджена ухвалою Печорського районного суду міста Києва від 19 листопада 2010 року у справі №2-3520-1/10, шляхом стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" (код ЄДРЮОФОПГФ 14349442, м.Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3): процентів у розмірі 2 993 393,83 грн., а саме 898454,47 грн. та 261867,42 доларів США; а також пені у розмірі 2 924 291,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" (код ЄДРЮОФОПГФ 14349442, м.Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3):

517160,19 грн. 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за період з 26 серпня 2012 року по 21 серпня 2015 року за прострочення сплати 261867,42 доларів США%;

53586,06 грн. 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за період з 26 серпня 2012 року по 21 серпня 2015 року за прострочення сплати 898454,47 грн.;

685520,78 грн. інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі за період з 26 серпня 2012 року по 21 серпня 2015 року за прострочення сплати 898454,47 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" (код ЄДРЮОФОПГФ 14349442, м.Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3) 3530,13 грн. у рахунок відшкодування судового збору, що був сплачений до суду першої інстанції, пропорційно розміру задоволених вимог, та 5648,21 грн. у рахунок відшкодування судового збору, що був сплачений до суду апеляційної інстанції, пропорційно розміру задоволених вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова