Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 522/4025/17

провадження № 61-30259св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - Регіональна філія «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця»,

представник відповідача - Кифорук Ірина Володимирівна,

третя особа - первинна профспілкова організація пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна, в особі голови - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року в складі судді Бойчука А. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Регіональної філії «Одеська залізниця» (далі - РФ «Одеська залізниця») публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця»), третя особа - первинна профспілкова організація пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна, в особі голови - Бєлоусова М. Є., про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала офіціантом 3-го розряду цеху № 18 у пасажирському вагонному депо Одеса-Головна РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом від 25 жовтня 2016 року № 2307/ОС про припинення трудового договору її було звільнено з 01 червня 2016 року з посади офіціанта 3-го розряду цеху харчування № 18 за пунктом 4 статті 40 КзпП України, про що

ОСОБА_1 була ознайомлена під розписку 14 лютого 2017 року.

Підставою для звільнення стала службова записка старшого майстра цеху № 18, ОСОБА_6 щодо відсутності на роботі ОСОБА_1 , а також протокол операційної наради виконуючого обов`язки начальника пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна № ЛВЧД-3-16/831.

Позивач вважала, що її звільнено незаконно та під час звільнення відповідачем не було враховано положень трудового законодавства, не перевірено чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені діючим законодавством правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. Зазначала, що вона є одинокою матір`ю, яка виховує дитину до 14 років, про що були обізнані керівництво та відділ кадрів, відповідач не мав права звільнити позивача з займаної посади.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд поновити її на роботі на посаді офіціанта 3-го розряду цеху харчування № 18 пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та стягнути з РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01 червня 2016 року до дня поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що звільнення позивача з роботи через прогули відбулося з дотриманням норм чинного трудового законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, зокрема, не було враховано гарантію проти звільнення одинокої матері, яка виховує самостійно дитину віком до чотирнадцяти років.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2018 року ПАТ «Укрзалізниця»подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 працювала офіціантом 3-го розряду цеху № 18 в пасажирському вагонному депо Одеса-Головна РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом від 25 жовтня 2016 року № 2307/ОС про припинення трудового договору її було звільнено з 01 червня 2016 року з посади офіціанта 3-го розряду цеху харчування № 18 за пунктом 4 статті 40 КзпП України, про що

ОСОБА_1 була ознайомлена під розписку 14 лютого 2017 року.

Відсутність на роботі з невідомих адміністрації причин ОСОБА_1 підтверджено актами від 01 червня 2016 року, від 15 червня 2016 року, 24 червня 2016 року, 05 липня 2016 року, 19 вересня 2016 року, від 26 вересня 2016 року.

З метою з`ясування причин відсутності позивача на роботі адміністрацією депо направлялись листи до медичних закладів від 30 вересня 2016 року № ЛВЧД-3-14/3493, на що було отримано відповіді від 06 жовтня 2016 року № 03/486, від 11 жовтня 2016 року № 03/496, що ОСОБА_1 за медичною допомогою не зверталась.

Підставою для звільнення стала службова записка старшого майстра цеху № 18, ОСОБА_6 щодо відсутності на роботі ОСОБА_1 , а також протокол операційної наради виконуючого обов`язки начальника пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна № ЛВЧД-3-16/831.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За правилами статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, позивач була відсутня на роботі та не виконувала свої посадові обов`язки про що було складено відповідні акти, поважності причин відсутності на роботі у ці дні ОСОБА_1 суду не надала, тобто скоїла прогул без поважних причин, а тому у відповідача були правові підстави припинити з нею трудові правовідносини та звільнити її з посади на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Поняття «одинокої матері» визначено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 відповідно до якого одинока мати визначена як жінка, яка не перебуває у шлюбі і в свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері.

Таким чином для визнання жінки одинокою матір`ю необхідна наявність двох обов`язкових ознак: жінка виховує і утримує дитину сама.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачем при її звільненні не враховано положення частини третьої статті 184 КЗпП України є необґрунтованими, оскільки позивачем під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій не надано доказів, які б могли підтвердити те, що позивач є одинокою матір`ю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська