Справа № 182/9458/18
Провадження № 2/0182/343/2019
25.02.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Рунчевої О.В.
секретаря: Нагаєвої Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач 10 грудня 2018 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.
Їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.07.1998 року належить Ѕ частина квартири № 23 по вул. Княжа (до перейменування вул. Жуковського), буд. 89/1 в м. Нікополі Дніпропетровської області та на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду від 03.12.2012 року інші Ѕ частини вищезазначеної квартири.
У належній їй квартирі, окрім членів її сімї, зареєстрований її син - ОСОБА_2.
Відповідач є зареєстрованим за вищезазначеною адресою, але , з 2002 року фактично в квартирі не проживає, не зявляється в квартирі, не користується нею та не несе витрати по її утриманню.
Добровільно вирішити спір вона можливості не має, оскільки відповідач відмовляється знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку. Місце проживання відповідача їй не відомо, оскільки спілкування повністю припинено.
Реєстрація відповідача в належній їй квартирі позбавляє її права на розпорядження її власністю, вона вимушена нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг, крім того, позбавляє її право на отримання субсидії, яка надається на погашення витрат з оплати житлово-комунальних послуг.
Ухвалою про відкриття провадження від 23 січня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. До суду повернувся конверт з копією ухвали про відкриття провадження від 23 січня 2019 року, як не вручений у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с. 20). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту, клопотань суду не направив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.
Як встановлено судом, Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло , виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним обєднанням 10 липня 1998 року ОСОБА_1 (а.с. 5) та Ѕ частина квартири належить ОСОБА_1 на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду від 03.12.2012 року (а.с. 7).
У вищезазначеній квартирі, окрім позивачки, зареєстровані - ОСОБА_3 та син позивачки - ОСОБА_2(а.с. 9).
Факт реєстрації у спірній квартирі також підтверджено відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, згідно яких ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 16).
Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України.
В п. 34 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року розяснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.
Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16 за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Отже, вирішуючи дану справу, за встановлених фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла,які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідач з 2002 року в квартирі АДРЕСА_1 не проживає, не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні платежі. Особистих речей відповідача в квартирі немає.
Факт не проживання відповідача з 2002 року зафіксовано в акті про не проживання, посвідченого головою правління Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Літо89/1» ОСОБА_4, за свідченнями сусідів 03 грудня 2018 року (а.с. 10).
Отже, відповідач не проживає і не користується спірним житловим приміщенням, не виконує свої зобов'язання по оплаті комунальних послуг, не цікавиться ним і не підтримує приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідач понад рік відсутній за місцем своєї реєстрації.
Доказів щодо поважних причин не проживання відповідача в спірній квартирі з 2002 року не предявлено, підстав вважати наявними поважні причини не проживання відповідача з 2002 року у спірній квартирі в судовому засіданні судом не встановлено.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи доведеність в судовому засіданні підстав позову ОСОБА_1 та ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також, враховуючи, що відповідач фактично проживає за іншою адресою, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, 72, 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268,280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування квартирою № 23 будинку № 89/1 по вул. Княжа (до перейменування вул. Жуковського) в м. Нікополі Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_5