КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/891/14-ц
Провадження № 4-с/552/30/19
У Х В А Л А

27.09.2019 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Павленко Л.М.

за участю представника заявника Петренко ОСОБА_1 П ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на неправомірні дії Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою на дії ДВС посилаючись на те, що на виконанні Шевченківського ВДВС м. Полтави знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки. 24.06.2019 року постановою державного виконавця накладено арешт на належні йому грошові кошти, які знаходяться на рахунку куди надходять соціальні виплати по безробіттю та на кредитний рахунок. Такі дії ВДВС порушують права заявника, оскільки останній позбавлений коштів для проживання. Кошти, що знаходяться на кредитному рахунку не належать заявнику, а є власністю банківської установи. Починаючи з 25 липня 2019 року він звертався до ВДВС з заявами про скасування арешту на банківські рахунки, надавав відповідні докази, проте відповіді на звернення від 14 серпня 2019 року ним не було отримано.

У судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав та просив задовольнити. Просив поновити строк звернення зі скаргою, оскільки ОСОБА_3 не одноразово звертався до ВДВС з заявами щодо скасування арешту, надавав докази на підтвердження використання банківських рахунків, проте ВДВС на остання звернення від 14.08.2019 року відповіді не направило до цього часу.

Представник Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання не з`явився, належним чино повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. 20 вересня 2019 року до суду надійшло клопотання про залишення скарги без розгляду у зв`язку з пропущення скаржником строку на оскарження постанови.

Від ОСОБА_5 надійшла заява щодо відмови у задоволенні скарги.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Із практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що «...право на суд, захищене статтею 6 [Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод], було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (980_079) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок ( рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (980_075) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)» (цитата п. 51 Рішення ЄСПЛ ОСОБА_2 проти України від 15.10.2009 року Заява N 40450/04.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи з 17 лютого 2014 року . Рішення звернуто до примусового виконання.

Ухвалою державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 24 червня 2019 року з метою забезпечення виконання рішення Київського районного суду м. Полтави про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , накладено арешт на грошові кошти , що містяться на рахунках банківських установ, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору,основної винагороди приватного виконавця,витрат виконавчого провадження, штрафів 100798.3 грн.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подачі скарги може бути поновлений судом.

Заявником ОСОБА_3 надано заяву про поновлення пропущеного строку посилаючись на те, що починаючи з 25 липня 2019 року він неодноразово звертався до ВДВС з заявами щодо скасування арешту, надавав відповідні докази, проте на останнє звернення відповіді не отримав, а тому звернувся до суду.

Згідно ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Приймаючи до уваги норму ст. 127 ЦПК України, підстави наведені заявником на обґрунтування заяви про поновлення процесуального строку, суд дійшов до висновку, що такий строк підлягає поновленню заявнику, а клопотання ВДВС про залишення скарги без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, з цих же підстав, не може бути прийнято до уваги та задоволено.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1Закону України "Про теплопостачання",статті 18-1Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України"Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

З огляду на викладене, винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника, що містяться на будь-яких рахунках, відкритих боржником в банківських установах, звернення стягнення на які не заборонено законом та належать боржнику не є неправомірним.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Статтею 70 цього ж Закону визначено порядок та розмір відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.

Як вбачається з матеріалів скарги, заявником додано роздруківку з банківської установи щодо відкриття банківського рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» для отримання соціальних виплат.

Приймаючи до уваги, що законодавець визначив розмір та порядок відрахувань із зазначеного доходу заявника, тому в цій частині скарга підлягає задоволенню.

Суд, також приймає до уваги , що заявник звертався до ВДВС з заявою про скасування арешту із рахунку для виплат соціальних платежів, проте йому було відмовлено .

Що стосується скасування арешту з іншого банківського рахунку , то матеріали скарги не містять доказів того, що АТ КБ «Приватбанк» , де відкритий спірний рахунок та на який державним виконавцем накладено арешт, було повернуто постанову державного виконавця про арешт коштів без виконання та повідомлено про спеціальний режим використання вказаного рахунку.

Отже, в іншій частині, скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.447-450 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення до суду зі скаргою на дії Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській .

Визнати неправомірною постанову Шевченківського ВДВС міста Полтави ГТУЮ у Полтавській області в частині накладення арешту на картковий рахунок для отримання соціальної допомоги № НОМЕР_1 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» та скасувати в цій частині.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд міста Полтави протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Ж.В.Кузіна

Повний текст судового рішення виготовлений 01 жовтня 2019 року