ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3367/19 Справа № 214/5929/18 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області о 12 годині 55 хвилин та повне судове рішення складено 19 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної баби.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є пенсіонеркою, не працює, проживає разом з донькою. Єдиним доходом в них є її пенсія у розмірі 1683,24 грн. та пенсія її доньки у розмірі 5183,98 грн., інших джерел доходу в них немає, проживають удвох, обидві постійно хворіють, коштів не завжди вистачає на лікування, тому що окрім цього гроші витрачаються на їжу та сплату комунальних послуг, в зв'язку з чим її матеріальне становище є вкрай тяжким. Ії онук - ОСОБА_2 матеріальної допомоги не надає, хоча офіційно працює, в зв'язку з чим вона звернулась до суду з позовом до нього про стягнення аліментів на її утримання. Відповідач працездатний, проживає разом з нею та її донькою, проте не піклується про неї, не допомагає, аліментних зобов'язань не має. В зв'язку з її непрацездатністю, складними життєвими обставинами, необхідністю в лікуванні, просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку( доходу).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 10 вересня 2018 року до зміни матеріального або сімейного стану сторін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначила, що з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання їх спільної дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, також в Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу розглядається справа, щодо стягнення аліментів з відповідача на її утримання, до досягнення дитиною трьох років, ці обставини сторони по справі приховали від суду першої інстанції. Вважає, що позов поданий з метою зменшення розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на її утримання, до досягнення дитиною трьох років

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 зазначає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 зазначає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України, відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.274 справи про стягнення аліментів розглядаються в спрощеному позовному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з визнання відповідачем позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Судом встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 01 березня 2012 року Пенсійним фондом України позивач ОСОБА_1 є пенсіонеркою, та отримує пенсію за віком . (а.с.4).

Відповідно довідки від 27.08.2018 року Саксаганського відділу обслуговування громадян в м. Кривий Ріг ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку в управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (Криворізьке центральне об'єднання ), як пенсіонерка, отримує пенсію за віком, в розмірі 1683,24, грн. (а.с. 5)

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 відповідач ОСОБА_2 має малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.40)

Відповідно довідки про заробітну плату № 1480 від 02.11.2018 року, ОСОБА_2 працює на ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування та його середній заробіток складає 12904,38 грн.(а.с.24).

Частиною 1 статті 266 СК України передбачено, що повнолітні внуки, правнуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на непрацездатну бабу, діда, прабабу, прадіда, слід враховувати, що вказане право, якому кореспондує обов'язок повнолітніх внуків, правнуків виникає за наявності умов: непрацездатності баби, діда, прабаби, прадіда, наявності у них потреби у матеріальній допомозі та відсутності у них чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомоги.

Таким чином, моментом виникнення обов'язку утримувати бабу, діда, прабабу, прадіда є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища баби, діда, прабаби, прадіда. До уваги приймається отримання ними пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у них майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт їх непрацездатності не є безумовною підставою для виникнення у повнолітніх внуків, правнуків обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, бабу, діда, прабабу, прадіда слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання ними доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, становить 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки від 27.08.2018 року Саксаганського відділу обслуговування громадян в м. Кривий Ріг ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку в управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (Криворізьке центральне об'єднання ), як пенсіонерка, отримує пенсію за віком, в розмірі 1683,24 грн., що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що позивач отримує пенсію у розмірі, який забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, тому відсутні підстави для її утримання з боку відповідача.

Разом з тим, повнолітня донька позивача ОСОБА_6, відповідно довідки від 27.08.2018 року Саксаганського відділу обслуговування громадян в м. Кривий Ріг отримує пенсію за віком, в розмірі 5183, 98грн. (а.с. 7), що також свідчить про те, що її пенсія перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що відповідач має аліментні зобов'язання, колегія суддів вважає прийнятними, проте вони не мають правового значення, оскільки, з огляду на вищевикладене, колегія суддів встановила, що обов'язок утримання внуками, правнуками непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним, а виникає за умови, що їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, колегія суддів, вважає що суд першої інстанції помилково встановив, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки відповідач має аліментні зобов'язання, зокрема визнання відповідачем позову, свідчить про його наміри допомагати своїй бабці, що не позбавляє його у добровільному порядку допомагати їй.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв'язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п. п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 14 листопада 2018 року - скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної баби відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: