ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Херсон

Номер справи: 766/20072/18

Номер провадження: 22-ц/819/405/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Приходько Л.А.

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2018 року, у складі судді Ус О.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача шляхом повернення зайво сплачених коштів

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на свою користь 1789,09 доларів США, що отримані банком в якості комісії «за надання фінансового інструменту» за умовами Кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року, в частині, що була визнана судом нікчемною, і на сьогодні утримується відповідачем, як зайво отримані кошти, підстава набуття яких відпала.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за Кредитно-заставним договором № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року він є споживачем фінансових послуг банку, на підставі чого ним отримано від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 15 035,56 доларів США на придбання автомобіля DAEWOO, модель Nexia, строком користування кредитними коштами до 03.06.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

В 2015 рокі ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 22.07.2015 року у справі № 667/1812/15-ц у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено за необґрунтованістю.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 24 лютого 2016 року, апеляційну скаргу банку задоволено, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 22 липня 2015 року скасовано, ухвалено нове, яким вимоги банку задоволено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN 81AR02000014 від 04.06.2008 року в сумі 4498,93 доларів США, що за курсом складає 71083,16 грн. вилучено та передано банку предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля DAEWOO, модель Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач зазначає, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року встановлено нікчемність з моменту укладення кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» пункту 4.3 цього кредитного договору, який передбачає обов'язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту, пунктів 17.1.8, 17.1.9, 17.7 додатку б/н до кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року, - в частині, що стосується обов'язку позичальника сплачувати в якості комісії за надання фінансового інструменту щомісячно 60,14 доларів США. Зараховано в рахунок погашення основного кредитного боргу позичальника за вказаним кредитно-заставним договором, суму коштів у розмірі 4 304,03 доларів США, яка була сплачена ОСОБА_2 кредитору в якості комісії «за надання фінансового інструменту».

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17.01.2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року, в частині встановлення нікчемності окремих положень кредитно-заставного договору змінено, встановлено нікчемність з моменту укладення між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року пунктів 4.3, 17.1.8., 17.1.9., 17.8., додатку б/н до вказаного договору, що передбачають обов'язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту, що становить 60,14 доларів США. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Позивач вказує, що при вирахуванні з суми основного боргу 4498,93 долари США (стягнутої рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 року) суми незаконної комісії - 444,03 долари США, буде отримано суму фактичного кредитного боргу - 4054,90 доларів. А ним вже сплачено банку 4304,03 долари США комісії, яка визнана судами незаконною.

Вважає, що переплата в сумі 249,13 доларів США має бути йому повернута, як зайво сплачені кошти.

Також зазначає, що банк неправомірно отримав з нього і частину кредиту в розмірі 1539,96 доларів США, яка також була надана з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту в момент видачі кредиту, і ця сума також підлягає поверненню, як зайво сплачені кошти.

Посилаючись на положення ст.1212 ЦК України та ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь 1789,09 доларів США, яка була отримана банком в якості комісії «за надання фінансового інструменту» за умовами Кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року, які були визнані судом нікчемними, і на сьогодні утримується відповідачем, як зайво отримані кошти, підстава набуття яких відпала.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2018 року позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 1789,09 доларів США , що за курсом Національного банку України на 15 листопада 2018 року становить 49690,64 гривень, судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу 5950,00 гривень. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що судом не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме, що станом на 19.12.2018 року загальна заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 13733,18 доларів США. Враховуючи рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року суду, яким зобов'язано зарахувати сплачену комісію на погашення заборгованості в сумі 4304,03 долари США, то ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором в сумі 8684,42 долари США, тобто переплата відсутня. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Старюк В.А., який діє від імені ОСОБА_2, вказує, що твердження банку про наявність заборгованості ОСОБА_2 перед банком не відповідає дійсності, оскільки 25 травня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області за заявою ОСОБА_2 визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 667/1812/15-ц, виданий 26.05.2016 року Комсомольським районним судом м.Херсона, за яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 4498,93 доларів США мали вилучити у ОСОБА_2 та передати ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль DAEWOO, модель Nexia. Зазначає, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року фактично припинено обов'язок ОСОБА_2 по відшкодуванню кредитної заборгованості. Вказує, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» та представників ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що за умовами Розділу 17 Кредитно-заставного договору від 04.06.2008 р. 1539,98 доларів США були розподілені на оплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент видачі кредиту, а тому вказана сума підлягає поверненню через визнання недійсною комісії «за надання фінансового інструменту» в порядку ст. 1212 ЦК України.

Суд погодився з позивачем, що сума 4304,03 долари США, яка вже була сплачена позивачем в якості комісії за надання фінансового інструменту до звернення банку з позовом від 19.01.2015 року про стягнення зі ОСОБА_2 залишку кредиту по справі №667/1812/15-ц, повністю погашала цей залишок боргу в сумі 4498,93 доларів США за цим же кредитним договором у справі, оскільки в суму боргу входила і часткова заборгованість по комісії в сумі 444,03 доларів США. Отже, з суми основного боргу 4498,93 доларів США підлягає вирахуванню сума незаконної комісії 444,03 доларів США (4498,93 - 444,03 = 4054,90), внаслідок чого сума фактичного кредитного боргу позивача складає 4054,90 доларів США. Тобто, при фактичному залишку кредитного боргу в розмірі 4054,90 доларів США, позичальником сплачено банку комісії в сумі 4304,03 долари США, а тому переплата та, відповідно зайво сплачені кошти, становить суму, що дорівнюється 249,13 доларів США, яка бути повернута позивачу.

Всього підлягає поверненню позивачу, як зайво отримані кошти, сума 1789,09 доларів США (249,13+1539,96), яка була сплачена відповідачу в якості комісії «за надання фінансового інструменту» за умовами кредитного договору, які були згодом визнані судом нікчемними.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що 04 червня 2008 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитно-заставний договір № DN81AR02000014 на придбання автомобіля DAEWOO, модель Nexia в сумі 15035,56 доларів США строком користуваня кредитними коштами до 03.06.2015 року, зі сплатою процентів в розмірі 9,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 року у справі № 667/1812/15-ц апеляційну скаргу банку задоволено, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 22 липня 2015 року, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», скасовано та ухвалено нове, яким вимоги банку задоволено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN 81AR02000014 від 04.06.2008 року в сумі 4498,93 доларів США, що за курсом складає 71083,16 грн вилучено та передано банку предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля DAEWOO, модель Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Ухвалою ВССУ від 24 лютого 2016 року ( провадження № 6-39011ск15 за касаційною скаргою ОСОБА_2) рішення Апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 р. у справі № 667/1812/15-ц залишено без змін.

20 вересня 2016 року рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року встановлено нікчемність з моменту укладення кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» пункту 4.3 цього кредитного договору, який передбачає обов'язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту, пунктів 17.1.8, 17.1.9, 17.7 додатку б/н до кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року, - в частині, що стосується обов'язку позичальника сплачувати в якості комісії за надання фінансового інструменту щомісячно 60,14 доларів США. Зараховано в рахунок погашення основного кредитного боргу позичальника за вказаним кредитно-заставним договором, суму коштів у розмірі 4 304,03 доларів США, яка була сплачена ОСОБА_2 кредитору в якості комісії «за надання фінансового інструменту».

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17.01.2017 року в частині встановлення нікчемності окремих положень кредитно-заставного договору змінено, встановлено нікчемність з моменту укладення між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року пунктів 4.3, 17.1.8., 17.1.9., 17.8., додатку б/н до вказаного договору, що передбачають обов'язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту, що становить 60,14 доларів США. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року в незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 травня 2018 року за заявою ОСОБА_2 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 667/1812/15-ц, виданий 26.05.2016 року Комсомольським районним судом м.Херсона, за яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 4498,93 доларів США мали вилучити у ОСОБА_2 та передати ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль DAEWOO, модель Nexia.

При зверненні до суду позивач вказував, що при вирахуванні з суми основного боргу 4498,93 долари США (стягнутої рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 року ) суми незаконної комісії 444,03 долари США залишається суму фактичного кредитного боргу - 4054,90 доларів. А ним вже сплачено банку 4304,03 долари США комісії, яка визнана судами незаконною, тому переплата в сумі 249,13 доларів США має бути йому повернута, як зайво сплачені кошти.

Звернувшись до суду з позовом про повернення вказаних зайво сплачених коштів, ОСОБА_2 фактично просить переглянути рішення Апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 року та встановити безпідставність стягнення вказаним рішенням суду «комісії за надання фінансового інструменту» в сумі 444,03 доларів США, виключивши їх рішення суду у непередбачений законом спосіб.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 року набрало законної сили, і підстави для його перегляду в межах даної справи відсутні. Крім того ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 травня 2018 року виконавчий лист виданий на виконання вказаного рішення суду визнано таким, що не підлягає виконанню. Тобто, ОСОБА_2 не сплачено вказану комісію в сумі 444,03 долари США на користь банку, тому підстав вважати їх зайво сплаченими немає.

Зверненням до суду з вказаним суду, позивач фактично дублює (замінює) виконання рішення рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року про зарахування в рахунок погашення основного кредитного боргу суму коштів у розмірі 4304,03 доларів США, з одночасним переглядом чинного рішення апеляційного суду, що не передбачено ні матеріальним ні процесуальними законами, а тому вказані вимоги про стягнення з банку на користь ОСОБА_2 переплату в сумі 249,13 доларів, як зайво сплачені кошти не підлягають задоволенню, відповідно рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо стягнення з банку 1539,96 доларів США які сплачені ОСОБА_2 в якості комісії за надання фінансового інструменту в момент видачі кредиту 04 червня 2008 року, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 17.1.8 укладеного 04 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 кредитно-заставного договору встановлена сплата інших платежів на користь банку, зокрема: а) винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1 539,96 доларів США, що сплачується в момент видачі кредиту; б) винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту.

Доводи позивача, що сплата банку коштів в сумі 1539,96 доларів США в якості комісії «за надання фінансового інструменту» була визнана судами всіх інстанцій незаконною не відповідають змісту вказаних позивачем рішень.

Так, 20 вересня 2016 року рішенням Херсонського міського суду Херсонської області позов ОСОБА_2 задоволено та встановлено нікчемність з моменту укладення кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» пункту 4.3 цього кредитного договору, який передбачає обов'язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту, пунктів 17.1.8, 17.1.9, 17.7 додатку б/н до кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року, - в частині, що стосується обов'язку позичальника сплачувати в якості комісії за надання фінансового інструменту щомісячно 60,14 доларів США. Зараховано в рахунок погашення основного кредитного боргу позичальника за вказаним кредитно-заставним договором, суму коштів у розмірі 4 304,03 доларів США, яка була сплачена ОСОБА_2 кредитору в якості комісії «за надання фінансового інструменту».

17.01.2017 року рішенням Апеляційного суду Херсонської області рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року в частині встановлення нікчемності окремих положень кредитно-заставного договору змінено. Встановлено нікчемність з моменту укладення між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року пунктів 4.3, 17.1.8., 17.1.9., 17.8., додатку б/н до вказаного договору, що передбачають обов'язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту, що становить 60,14 доларів США. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Тобто, звертаючись до суду 20 квітня 2016 року з позовом про визнання нікчемними вказаних пунктів договору що передбачають обов'язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту, що становить 60,14 доларів США та зарахування визначеної ним суми зайво сплачених коштів, ОСОБА_2 визначився з позовними вимогами щодо нікчемності частини договору, а саме, що передбачають обов'язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду, вимог щодо визнання нікчемними умови щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1 539,96 доларів США, що сплачувалась в момент видачі кредиту не заявляв. Рішеннями суду встановлено суму сплачених коштів в якості комісії, яка підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу. Вказані рішення судів ОСОБА_2 не оскаржені.

Звертаючись до суду з нинішнім позовом 10 жовтня 2018 року про стягнення з банку 1539,96 доларів США які були зайво отримані банком в якості комісії за надання фінансового інструменту» позивач не ставить вимог про визнання нікчемним вказаного підпункту а) пункту 17.1.8 кредитно-заставного договору, що стосується винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1 539,96 доларів США, що сплачується в момент видачі кредиту.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент укладення спірного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

Разом з тим, звернувшись до суду 10 жовтня 2018 року з позовом про стягнення з банку винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1 539,96 доларів США, що була сплачена в момент видачі кредиту - 04 червня 2008 року, ОСОБА_2 пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, строк позовної даності для вказаної вимоги почався з моменту набрання чинності рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року - 17 січня 2017 року, яким встановлено нікчемність умов договору щодо обов'язку позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту, пунктів 17.1.8, 17.1.9, 17.7 додатку б/н до кредитно-заставного договору - в частині, що стосується обов'язку позичальника сплачувати в якості комісії за надання фінансового інструменту щомісячно 60,14 доларів США та зарахування в рахунок погашення основного кредитного боргу позичальника за вказаним кредитно-заставним договором, суму коштів у розмірі 4 304,03 доларів США, яка була сплачена ОСОБА_2 кредитору в якості комісії «за надання фінансового інструменту», є безпідставними.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач був обізнаний з умовами кредитного договору, зокрема з оспорюваним підпунктом а) пункту 17.1.8 укладеного 04 червня 2008 року кредитно-заставного договору, яким встановлена сплата винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1 539,96 доларів США, що сплачується в момент видачі кредиту, з моменту його укладення (04 червня 2008 року), а з позовом до суду звернувся у жовтні 2018 року.

Отже, позивач пропустив позовну давність для звернення до суду з вимогами про стягнення 1539,96 доларів США, які були отримані банком в якості комісії «за надання фінансового інструменту» оскільки саме з дня укладення договору почався перебіг позовної давності.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог у суду не було, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.3,4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

Л.А. Приходько

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас