РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8146/17

пр. № 2/759/465/19

14 травня 2019 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

за участі представника позивача Вах М.Е.

представника відповідача Руденка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» (03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 1 -а) до ОСОБА_3 (адреса реєстрації АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов`язання та об`єднаний в одне провадження зустрічний позов вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» про визнання недійсними планові калькуляції собівартості утримання 1 машино/місця на автостоянці та встановити факт, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Генерального директора ПрАТ «Партнер» ОСОБА_5 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з цивільним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути заборгованість з ОСОБА_3 в розмірі 18 055,00 грн. пені , 21 226, 00 грн., індексу інфляції 2 722,52 грн., судові витрати у сумі 960 грн. З ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 16 745,00 грн., індексу інфляції в розмірі 1 490 грн.50 коп.,3% річних у сумі 502 грн.35 коп.та судові витрати у сумі 960,00 грн. за договором № 994 укладеним між ПрАТ СП «Партнер», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 16.10.2010 р., внаслідок його не виконання.

Позовна заява мотивована тим, що ПрАТ СП «Партнер» у відповідності до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м.Києва № 1041 від 29.07.1996 року «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35,36,37 ділянках в 13-му мікрорайоні житлового масиву «Біличі» згідно інвестиційного підрядного договору № 4 від 31.08.1999 року укладеного між Головним управлінням капітального будівництва КМДА («Замовник») та ПрАТ СП «Партнер» ( Інвестор-підрядник) виконані роботи з будівництва напівпідземних гаражів в 13 мікрорайоні на житловому масиві Біличі на АДРЕСА_3.

27.02.1998р. Замовник відповідно до умов інвестиційного підрядного договору № 4 від 20.05.1997 р. передав на баланс інвестору - підряднику, а позивачу, напівпідземні гаражі на 24 машиномісць на дільниці № 35 ж/м Біличі , XIII мкр . АДРЕСА_3 .

Рішенням Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 року земельна ділянка відведена позивачу для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілів по АДРЕСА_3 .

Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації від 05.01.1998 року № 10 «Про введення в експлуатацію об`єктів житлового та комунального призначення у Ленінградському районі м. Києва», затверджений акт державної приймальної комісії від 05.01.1998 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на дільниці №36 ж/ АДРЕСА_4 та їх експлуатацію покладено на позивача .

З прийняттям рішення Київської міської ради від 18.03.2004 року №125/1335 про відведення позивачу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілів по АДРЕСА_3 та розпоряження Ленінградської районної держадміністрації від 05.01.1998р № 10 про затвердження Акта державної комісії від 05.01.1998 р про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на АДРЕСА_3 , з покладенням їх експлуатації на позивача, а також присвоєння почтової адреси напівпідземним гаражам позивача по вул АДРЕСА_3 , власникам транспортних засобів, які приймали участь в фінансуванні будівництва були надані документи для оформлення права власності на передане в користування гаражне приміщення у напівпідземних гаражах позивача та укладений з ними договір на експлуатацію та обслуговування, в тому числі з ОСОБА_3 договір № 994 від 16.10.2010 року на експлуатацію та обслуговування.

Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами договору № 994 від 16.10.2010 року на експлуатацію та обслуговування позивач бере на себе обов`язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі НОМЕР_2 встановленого на земельній ділянці, відведеній Позивачу по АДРЕСА_3 а автовласник, тобто відповідач бере на себе зобов`язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати відповідно до умов п.2.3 договору № 994 від 16.10.2010р.

Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказаний вище договір № 994 від 16.10.2010 року, взяла на себе зобов`язання, а саме: позивач зберігати автомобіль, що належить Автовласнику - відповідачу в гаражі НОМЕР_2 з виконанням усіх необхідних умов передбачених в договорі, а відповідач оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним вище договором.

25.05.2017 року ПрАТ СП « Партнер» звернулося до Святошинського районного суду м.Києва до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,пені,та індексу інфляції за договором внаслідок невиконання грошового зобов`язання .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2017 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2017 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.08.2018 року об`єднано в одне провадження для спільного розгляду позовні вимоги ПАТ СП «Партнер» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов`язання та позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ СП «Партнер» про визнання недійсними планові калькуляції собівартості утримання 1 машино/місця на автостоянці та встановити факт, що має юридичне значення, також залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

23.03.2018 р. через канцелярію суду представником відповідача Руденком А.О. подано зустрічний позов до ПАТ СП «Партнер» з вимогами визнання недійсними планові калькуляції собівартості утримання 1 машино/місця на автостоянці та встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт невідповідності договору № 994 типовій формі договору про надання послуг.

У відповідності до ч.2 ст.193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

В зустрічній позовній заяві позивач ОСОБА_3 стверджує: що ПрАТ СП « Партнер» не має правових підстав для стягнення заборгованості ,що відповідач запевняє що він є балансоутримувачем всього майнового комплексу , та є належним балансоутримувачем гаражного боксу НОМЕР_2 за адресою : м.Київ , вул. Акдеміка Єфремова , 25-А., відповідно до Розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації від 05.01.1998 № 10 пунктами 2,3,якого визначено : Інвесторам -підрядникам спільно із замовниками у місячний термін створити товариство співвласників на об`єктах зазначених у додатках; Замовникам передати , а експлуатаційним організаціям прийняти на баланс об`єкти у установленому порядку.Відповідно до п.4 додатку № 2 до розпорядження голови райдержадміністрації від 05.10.1998 № 10 напівпідземні гаражі на 24 машино/місця передаються на баланс товариству співвласників , до його створення експлуатація гаражів здійснюється СП « Партнер».Таким чином чином позивач по зустрічному позову ОСОБА_3 вважає, що ПрАТ СП « Партнер» став виконавцем житлово-комунальних послуг та порушив ЗУ « Про житлово-комунальні послуги»., де відповідно до ч.1 ст.32 Закону , плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, де ПрАТ СП « Партнер» має право нараховувати плату за свої послуги тільки після того , як укладе відповідний договір із власником ,таким чином оскаржувані калькуляції складені з порушенням ст.32 Закону , а у позивача відсутній обов`язок на укладення договору на надання житлово-комунальних послуг ,оскільки договір не відповідає типовому договору та порушений порядок формування тарифів та житлово -комунальні послуги .

Позивач ОСОБА_3 вважає , що ПрАТ СП « Партнер» самовільно зайняв земельну ділянку , без правової підстави начебто сплатило земельний податок , на підставі чого хоче стягнути понесені витрати на охорону автотранспорту з позивача в гаражному боксі , за адресою: АДРЕСА_3 25-А. ПрАТ СП « Партнер» як суб`єкт господарювання не має жодних правових підстав для сплати земельного податку та користування земельною ділянкою .

Щодо правових підстав для визнання калькуляцій недійсними відповідач зазначає , що вони суперечать ст.30, 31 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» у зв`язку з чим підлягають визнанню недійними у судовому порядку , оскільки ПрАТ СП « Партнер» не виконало свого обов`язку зі складення та направлення визначеного ч . 5 ст. 31 Закону платіжного документу , а калькуляції собівартості від 01.08.2015 та 01.10.2017 не відповідають такому документу в розумінні Закону , та складені з порушенням пунктів 2 та 5 Порядку формування тарифів на послуги у утримання будинків і споруд та прибудинкових територій .

Враховуючи наведені приписи законодавства та той факт , що ПрАТ СП « Партнер» включив в оскаржувані калькуляції послуги , які не передбачені договором та переліком комунальних послуг , без погодження із власником майна, яке обслуговуються , позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 вважає, що такі калькуляції складені з порушенням Типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затвердженою постановою КМУ від 20.05.2009 № 529 у зв`язку з чим підлягають визнанню недійними .

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 вважає за необхідне зазначити що ПрАТ СП « Партнер» не виконав вимог ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» та не привів договір на експлуатацію та обслуговування гаражних боксів у відповідність Типового договору затвердженого Кабінету Міністрів України ; обов`язок укладення договору на утримання майна між власником та балансоутримувачем ст.24 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» покладається на балансоутримувача ; ПрАТ СП « Партнер» порушив порядок встановлення тарифів , оскільки останні не були затверджені органом місцевого самоврядування ; ПрАТ СП « Партнер» не виконав свого обов`язку щодо звернення до органу місцевого самоврядування за погодженням тарифів вразі їх підвищення ; у позивача за зустрічним позовом відсутній обов`язок щодо укладення договору з ПрАТ СП « Партнер» , як балансоутримувачем , оскільки редакція договору ПрАТ СП « Партнер» не відповідає редакції Типового договору затвердженого Постановою Кабінету Міністрів ; ПрАТ СП « Партнер» не має права користування земельною ділянкою ; оскаржувані калькуляції суперечать Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій ,оскільки калькуляційною одиницею має бути 1 кв.м., а не 1 машино/місце ;наказ ПрАТ СП « Партнер» про затвердження оскаржуваних калькуляцій передує складенню останніх з огляду на те,що калькуляції не можуть бути затверджені відповідачем . Посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на ст.9 ЗУ « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в складанні планової калькуляції як порушення зі сторони ПрАТ СП « Партнер». Посилаючись на договір який було укладено 16.10.2010 із погодженою вартістю послуг на дату укладення договору , оскаржувані калькуляції складені 01.08.2015 та 01.01.2017 після підписання договору. У зв`язку з тим , що калькуляції складені одноособово та не погоджувались іншою стороною договору вони підлягають визнанню недійним ми на підставі ст.651 ЦК України , у зв`язку зі зміною умов договору в односторонньому порядку .

Щодо встановлення факту що має юридичне значення .У зв`язку з тим , що оскаржувані калькуляції містять в собі заборгованість з боку ОСОБА_3 щодо наданих ПрАТ СП « Партнер» комунальних послуг ОСОБА_3 вважає за необхідне встановити факт,що має юридичне значення відповідно до ст.19 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги « відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 « Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій « затверджено Типову форму договору. У зв`язку з тим , що Законом передбачено типову форму договору на підставі якої балансоутримувач може стягувати заборгованість за надані житлово - комунальні послуги ОСОБА_3 вважає за необхідне встановити факт невідповідності договору №994 на експлуатацію та обслуговування від 16.10.2010 укладеного між ПрАТ СП « Партнер», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та встановити факт , що має юридичне значення , а саме факт невідповідності договору № 994 на експлуатацію та обслуговування від 16.10.2010 року укладеним між ПрАТ СП « Партнер» та ОСОБА_3 ,та ОСОБА_4

11.04.2018 р. позивач в особі Генерального директора ПрАТ «Партнер» ОСОБА_6 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про залучення співвідповідача ОСОБА_4 , оскільки гаражний бокс НОМЕР_2 який належав відповідачу на праві власності, був ним подарований 05.12.2017 р. ОСОБА_4

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.08.2018 р. об"єднано в одне провадження для спільного розгляду позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов`язання та позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» про визнання недійсними планові калькуляції собівартості утримання 1 машино/місця на автостоянці та встановити факт, що має юридичне значення , та залучено у справі у якості співвідповідача ОСОБА_4 власницю гаражного боксу НОМЕР_2 .

04.04.2018 року в судовому засіданні було подано відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_3 в яких стверджує: що предметом договору на експлуатацію та обслуговування є взаємні права та обов`язки , а саме - ПрАТ СП « Партнер» зберігає і охороняє автомобіль власника , а власник вносить щомісячні внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати, а не за утримання та охорону гаражного боксу; зазначив що на правовідносини , що виникли між сторонами на підставі договору поширюються дія « Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» , факт надання послуг за договором не заперечує та акцентував увагу , що договір зберігання є реальним договором , де факт укладення договору не означає , що ПрАТ СП « Партнер» взяло на себе зобов`язання по зберіганню конкретно тих автомобілів , які зазначені в договорі .

Відповідач зазначив , що ПрАТ СП « Партнер» не було надано доказів того , що заявлені послуги фактично надавались відповідачу , та не надано підтверджувальних доказів спожитої ПрАТ СП «Партнер» електроенергії , що вказані в плановій калькуляції .

Відповідач ОСОБА_3 пояснив в своїх запереченнях , що ПрАТ СП «Партнер» не підтверджено доказів надання касового обслуговування , телефонних переговорів ,прибирання сміття, трави, витрат на заробітні плати.

Зазначно у відзиві що ПрАТ СП Партнер зобов`язане довести відшкодування фактичних витрат відповідними доказами - первинними бухгалтерсько- обліковими документами , які підтверджують фактично понесені витрати за кожен період , а також обґрунтувати включення до цих витрат послуг з охорони .

Відповідач заперечує отримання від позивача послуги щодо охорони автомобіля оскільки вважає що договір розірвано в односторонньому порядку з його сторони споживача та він став членом кооперативу ОК ТС « Біличі»., який прийняв на баланс гаражний бокс відповідача.

Відповідач не погоджується з розрахунками вартості послуг за охорону автомобіля в гаражному боксі , зазначає щодо порушень ПрАТ СП» Партнер» порядку формування тарифів на житлово -комунальні послуги згідно ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» ,вважає ,що ПрАТ СП» Партнер» як суб`єкт господарювання не має жодних провових підстав для сплати земельного податку та користування земельною ділянкою , оскільки такої земельної ділянки не існує , посилання відповідача на неналежне виконання Рішення КМР з боку відповідача та відсутності вищевказаної ділянки в користуванні у ПрАТ СП Партнер.

Відповідач посилається на ЗУ « Про житлово - комунальні послуги» та заперечує проти отримання від ПрАТ СП Партнер житлово -комунальних послуг у зв`язку з чим дії позивача щодо нарахування заборгованості щодо відповідача є незаконними ,оскільки суперечать калькуляції ПрАТ СП «Партнер» та порушують норми права. Відповідач вважає обов`язком ПрАТ СП «Партнер» повідомити споживачів про підвищення тарифів на послуги . Зазначивши що ПрАТ СП «Партнер» не виконав вимог ЗУ « Про житлово -комунальні послуги» та не привів договір на експлуатацію та обслуговування гаражних боксів, що обов`язок укладення договору на утримання майна між власником та балансоутримувачем покладється на балансоутримувача згідно ЗУ « Про житлово - комунальні послуги». Зазначив що ПрАТ СП «Партнер» порушив порядок встановлення тарифів, оскільки останні не були затверджені органом місцевого самоврядування , що суперечить Закону с.14, 31, що ПрАТ СП «Партнер» не має не права оренди ні права користування вищевказаною ділянкою ,калькуляції суперечать Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд на прибудинкових територій .

Відповідач пояснив у відзиві , що є членом Обслуговуючого кооперативу « Товариство співвласників « Біличі» якому він сплачує членські внески , а тому,не визнає позовних вимог в повному обсязі , не визнає заборгованості яка виникла на підставі калькуляцій, факт укладення договору про надання послуг охорон не заперечує.

23.07.2018 року позивач ПрАТ СП « Партнер» за первісним позовом надав відповідь на відзив відповідача ОСОБА_3 зазначив що між Позивачем та Відповідачем було укладено договір на експлуатацію та обслуговування № 994 від 16.10.2010 р. Цей договір є за змістом змішаним договором, тобто договором зберігання і надання послуг, що не суперечить чинному законодавству і відповідає положенням ч.2 ст.628 ЦК України.

Відповідно до ст.6, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначений вище договір, є письмовим правочином, який відповідає формі, що передбачена ст. ст. 207, 639 ЦК України.

На підставі укладеного між сторонами договору, Позивач охороняє об`єкт нерухомості (гаражний бокс), який на праві власності належить відповідачу і розташований на земельній ділянці, землекористувачем та балансоутримувачем якої є ПрАТ СП «Партнер».

Позивач, як добросовісний землекористувач та балансоутримувач для обслуговування автостоянки та утримання її в належному стані вживає всі чинні вимоги, укладає договора з постачальниками електроенергії, здійснює пропускний і внутрішній режим, забезпечує цілодобову охорону об`єкта, сплачує всі податки згідно чинного законодавства. Ці витрати і підлягають відшкодуванню за рахунок автовласників. Сплата земельного податку Відповідачем підтверджується довідками Святошинської ДПІ про відсутність заборгованості та податковими деклараціями з плати земельного податку. А Відповідач зобов`язаний відшкодовувати витрати по охороні і зберіганню його власного майна, які несе ПрАТ СП» Партнер» як обслуговуюче підприємство .

Посилання на те що відповідач намагається розділити поняття «витрати на зберігання» і «оплата послуг автостоянки», «щодо правових наслідків зміни істотних умов договору», «щодо встановлення ціни та відшкодування витрат відповідно до умов договору» , як зазначено в ч.1 ст.947 ЦК України, «Витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати зі зберігання» ці поняття не можна розділяти і на суть грошового зобов`язання Відповідача за укладеним сторонами договором це не впливає.

ПрАТ СП «Партнер» у відзиві просив суд звернути увагу, що даний факт вже був встановлений судами першої і апеляційної інстанції у 2017 році та касаційної у 2018 році при розгляді аналогічних справ за позовами ПрАТ СП «Партнер» про стягнення заборгованості до боржників-користувачів автостоянки № 11 , розташованої за даною адресою де дані факти зазначені в ухвалах Апеляційного суду м.Києва та Постановах Верховного суду України по справам :

-№ 22-ц/796/6441/2017від 26.07.17р.(суддя Шкоріна О.І.) за позовом до ОСОБА_7 ,

-№ 22-ц/796/6441/2017 від 05.09.2017р.(суддя Рубан С.М.) за позовом до ОСОБА_8 ,

-№ 22-ц/796/3517/2017 від 09.10.17 р.(суддя Лапчевська О.Ф.) за позовом до ОСОБА_9 ,

-№ 22-ц/796/6168/2017від 21.09.17 р.(суддя Борисова О.В.) за позовом до ОСОБА_10 ,

-№ 22-ц/796/11107/2017 від 23.11.17 р.(суддя Кирилюк Г.М.) за позовом до ОСОБА_11 ,

-№22-12083 від 01.12.2017р.(суддя Пікуль А.А.)за позовом до ОСОБА_12 , ОСОБА_13

Зважаючи на те, що вид послуг, ціна та предмет договору, що надавалися за аналогічним договором на експлуатацію та обслуговування укладеному Позивачем, а також статус Позивача як належного балансоутримувача та землекористувача вже були встановлені судами першої і апеляційної інстанції по аналогічнім справам за 2017 рік, відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України, якою зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, вважає позивач , що цей факт вже не підлягає доказуванню.

ПрАТ СП «Партнер» звернув увагу суду що Сторони, укладаючи договір, дійшли згоди про те, що розрахунок вартості послуг проводить Позивач, розмір встановленого їм тарифу підлягає зміні, що відображається в плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця, яка є невід`ємною частиною договору.

Дана калькуляція і є фактичним розрахунком наданих Позивачем послуг і невід`ємною частиною договору, укладеному сторонами, тобто його додатком.

Із вищезазначеного випливає, що сторони досягли згоди щодо ціни договору, тобто щомісячних платежів, які є залежними від факторів зазначених в п.2.3. договору.

А п. 2.3. договору саме і передбачає можливість збільшення тарифів з врахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну експлуатаційних витрат та на утримання охорони ,

Встановлення в договорі права Позивача визначати розмір щомісячних платежів, їх можливої зміни та перелік факторів, що впливають на встановлення та зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони, відповідає вимогам ч.2 ст.632 ЦК України та п.п. 15,16 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, якими передбачено, що плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляються за тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

На всіх автостоянках плата за довгострокове зберігання транспортного засобу справляється на умовах, передбаченних у договорі зберігання транспортного засобу.

Також позивач просив звернути увагу на те, що суди всіх інстанцій дійшли до однозначного висновку, що вартість послуг в період дії договору визначається підприємством , виходячи з фактичних витрат по забезпеченню охорони гаражного комплексу. Крім того, у відповідності із приписом п.6.7. Закону України «Про ціни та ціноутворення», на всі види продукції, товари і послуги, за винятком тих, на які здійснюється державне регулювання цін і тарифів, встановлюються вільні ціни і тарифи.

Як баланоутримувач і землекористувач ПрАТ СП» Партнер» несе всі витрати по обслуговуванню даної автостоянки, сумлінно сплачує в бюджет держави всі обов`язкові платежі і з боку контролюючих органів не має жодних зауважень щодо порушень чинного законодавства.

Позивач згідно договору укладеному Сторонами вимагає тільки компенсації його фактичних витрат по обслуговуванню даної автостоянки.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в яких передбачено передачу грошей як предмета договору, або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати внесків на відшкодування витрат, на утримання, експлуатацію та благоустрій автостоянок і гаражів, де зазначене право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

З огляду на викладене, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Одностороння відмова Відповідача від виконання зобов`язань за укладенним сторонами договором суперечить положенням ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України.

Тарифи за надання послуг автовласникам детально розраховані Позивачем, економічно обґрунтовані і відображені у планових детальних калькуляціях собівартості утримання одного машиномісця , які були додані до матеріалів справи.

Витрати по обслуговуванню автостоянки, зазначені в калькуляції, Позивач розраховує пропорційно кількості автовласників-користувачів автостоянки (а саме у кількості 25-ти осіб) та виходячи з реальних витрат по обслуговуванню автостоянки.

Відповідач добре усвідомлює, що з моменту набуття права власності на гаражний бокс, він стає носієм не тільки прав, але й обов`язків відносно власного майна і несе тягар його утримання, відповідно до ст.322 ЦК України, якою Власник зобов`язується утримувати майно, що йому належить. Ч.4 ст.319 ЦК України підкреслює : власність зобов`язує. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав!

З прийняттям рішення Київської міської ради від 18.03.2004 року №125/1335 про відведення ПрАТ СП «Партнер» земельної ділянки для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілів на АДРЕСА_3 та розпоряження Ленінградської районної держадміністрації від 05.01.1998р № 10 про затвердження Акта державної комісії від 05.01.1998 р про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 25 машиномісць на АДРЕСА_3 , експлуатацію та обслуговування напівпідземних гаражів було покладено на ПрАТ СП «Партнер».

Зазначена автостоянка обладнана відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.3.-15:2007». Для обслуговування автостоянки та напівпідземних гаражів, та утримання його в належному стані, Позивачем було укладено договори з постачальниками електроенергії, здійснюється пропускний і внутрішній режим, постійна охорона автостоянки, оплата з врахуванням змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок земельного податку та інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат, на підставі цього було складено калькуляцію вартості утримання одного машиномісця.

Згідно «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» затверджених Постановою КМУ від 22.01.1996 року № 115, дана автостоянка поділяється: « за терміном зберігання на : довготермінову - для постійного зберігання транспортних засобів громадян. За способом зберігання на: змішану - де поряд з місцями для відкритого зберігання, а також з навісами та /або гаражами, закріпленими за автостоянками, є гаражі чи навіси, що належать власникам транспортних засобів на правах приватної власності».

Згідно ст. 319 ЦК України власник гаражного приміщення в напівпідземному гаражі при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник може вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, але вони не повинні суперечити інтересам інших суб`єктів приватного права. Права власника не є безмежними і мають реалізовуватися з врахуванням інтересів всіх власників гаражних приміщень у напівпідземному гаражі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник гаражного приміщення НОМЕР_2 у напівпідземному гаражі, обслуговування та експлуатацію якого здійснює ПрАТ СП «Партнер» повинен нести всі витрати пов`язані з утриманням належного йому майна розташованого на земельній ділянці ПрАТ СП «Партнер». До таких витрат належить: використана електроенергія, вивіз сміття, сплата податків за користування землею , податки на заробітну плату та ін.

Відповідно до змісту ст. 955 ЦК України застосування загальних норм положень про зберігання окремих його видів спеціальне законодавство, яке регламентує окремі види зберігання має пріоритет перед загальними нормами про зберігання та надання послуг. Саме правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою КМУ від 22.01.1996 р. № 115, регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів, які належать фізичним особам та юридичним особам, на автостоянках, що охороняються, незалежно від форм власності.

Зберігання транспортних засобів здійснюється відповідно до ст. 977 ЦК України За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця.

Керуючись п. 8 постанови КМУ від 22 січня 1996 р. № 115 «Про затвердження Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» на території автостоянки забороняється знаходитися стороннім особам.

Згідно п. 12 постанови КМУ від 22 січня 1996 р. № 115 «Про затвердження Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка.

Позивач на відміну від Відповідача, в даних правовідносинах діяє добросовісно, виконує умови договору та умови чинного законодавства та не допускає проникнення сторонніх осіб на територію напівпідземних гаражів.

З огляду на викладене, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.. Одностороння відмова Відповідача від виконання зобов`язань за укладеним сторонами договором суперечить положенням ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України.

Відповідачем не наведено жодного доказу обставин неналежного виконання ПрАТ «Партнер» своїх обов`язків за даним договором, або підстав та обставин для визнання його недійсним.

ПрАТ СП «Партнер» у своїй діяльності керується «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених постановою КМ України 22.01.1996 року, які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання усіх типів автотранспортних засобів, які належать громадянам, і поширюються на всі автостоянки (крім гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами підприємницької діяльності, чи належать цим суб`єктам.

Згідно з п.27 зазначених Правил, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання, а у разі їх зникнення, розукомплектовування або пошкодження під час зберігання, несуть матеріальну відповідальність у встановленому законом порядку.

Також , відповідно до п.4.2 умов договору Позивач несе повну матеріальну відповідальність за переданий йому на зберігання згідно перепустки автомобіль у відповідності до законодавства України та даного договору.

Згідно з п.2. ст.977 ЦК України за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортні засоби за першою вимогою поклажодавця.

Юридичний фактом, з яким пов`язано виникнення зобов`язання зберігання, є угода (договір), яка спрямована саме на передачу певного майна на зберігання іншій особі, що саме і визначено в п.п. 10-12, 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер.

Враховуючи підтвердження факту надання самих послуг, дії сторін свідчать про визнання істотних умов вказаного договору і його фактичне виконання.

Позивач приймає усі можливі способи для належного забезпечення охорони власності Відповідача і належним чином виконує свої обов`язки за договором.

Зміст укладеного договору на експлуатацію та обслуговування викладений з врахування вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства та прийнятих рішень органів виконавчої влади .

Виходячи з викладеного вище, даний договір є дійсним і виконання його умов сторонами є обов`язковим.

17.08.2018 року позивач ПрАТ СП « Партнер» за первісним позовом надав заперечення на зустрічний позов ОСОБА_3 Обґрунтовує тим що 16 жовтня 2010 року між ПрАТ СП «Партнер» та ОСОБА_3 було укладено договір № 994 на експлуатацію та обслуговування, відповідно до пункту 1.1. якого ПрАТ СП «Партнер» взяло на себе обов`язки по зберіганню та охороні транспортних засобів відповідача в гаражі НОМЕР_2, встановленого на земельній ділянці, відведеній ПрАТ СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по АДРЕСА_3, а відповідач зобов`язався вчасно вносити щомісячні внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на умовах вказаного договору.

Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що власник зберігає автотранспортні засоби у відповідності до «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених Кабінетом Міністрів України.

Звертаємо увагу суду на п.7 зазначених Правил, в якому говориться, що розпорядок роботи, інформація про тарифи за надання послуг, правила пожежної безпеки та техніки безпеки, обов`язки чергового приймальника, план-схема автостоянки тощо повинні розміщуватись у службовому приміщенні, де розміщується черговий приймальник автостоянки.

Тарифи за надання послуг автовласникам детально розраховані Позивачем, економічно обґрунтовані і відображені у плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця станом на 01 серпня 2015 року та після чергового зростання цін та мінімальної заробітної плати - станом на 01 січня 2017 року . Калькуляції і є фактичним розрахунком наданих ПрАТ СП» Партнер» послуг.

Згідно з пунктом 2.3 договору відповідач зобов`язаний вносити внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних, визначених ПрАТ СП «Партнер» розрахунків із врахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, ростом цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Із вищезазначеного випливає, що сторони досягли згоди щодо ціни договору, тобто щомісячних платежів, які є залежними від факторів зазначених в п.2.3. договору. Калькуляція і є фактичним розрахунком наданих Відповідачем послуг і невід`ємною частиною договору, укладеному сторонами, тобто його додатком, ПрАТ СП» Партнер» звертає увагу Суду на те, що вартість послуг в період дії договору визначається підприємством , виходячи з витрат по забезпеченню охорони транспортного засобу. Крім того, у відповідності із приписом п.6.7. Закону України «Про ціни та ціноутворення», на всі види продукції, товари і послуги, за винятком тих, на які здійснюється державне регулювання цін і тарифів, встановлюються вільні ціни і тарифи.

Інформація про зміни тарифів в напівпідземному гаражі надається за місцем надання послуг , у відповідності до припису п.7 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМУ 22.01.1996 року за № 115.

Крім того, про застосування нових тарифів всі автовласники були належним чином повідомлені на загальних зборах автостоянки № 11, а про збільшення тарифів з 01.01.2017 року додатково кожному автовласнику були направлені рекомендовані листи з відповідним повідомленням і доданими калькуляцією та наказом.

На даних зборах було роз`яснено автовласникам кожну позицію калькуляції, витрати, які несе ПрАТ СП «Партнер» по обслуговуванню автостоянки тощо.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ч.1 ст 901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (ВИКОНАВЕЦЬ) зобов`язується за завданням другої сторони (ЗАМОВНИКА) надати послугу , яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом , є грошовим зобов`язанням .

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в яких передбачено передачу грошей як предмета договору, або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати внесків на відшкодування витрат на утримання, експлуатацію та благоустрій автостоянок і гаражів, де зазначене право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Пунктами 3.1. та 3.2 договору передбачено, що відповідач вносить грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа кожного місяця на основі розрахунку, що додається до договору, проте розмір внесків може змінюватись на умовах пункту 2.3 договору.

Згідно пункту 4.1 вказаного договору власник зобов`язаний своєчасно вносити ПрАТ СП «Партнер» внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати (пункт 3.1).

Згідно ст. 319 ЦК України власник гаражного приміщення в напівпідземному гаражі при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник може вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, але вони не повинні суперечити інтересам інших суб`єктів приватного права. Права власника не є безмежними і мають реалізовуватися з врахуванням інтересів всіх власників гаражних приміщень у напівпідземному гаражі.

Відповідно до ст.322 ЦК України Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Тому всі ремонтні та відновлювальні роботи у відношенні власного гаражного боксу він повинен здійснювати власними коштами.

Крім того, варто все ж зазначити, що калькуляцію неможливо визнати недійсною, незаконною в судовому порядку з точки зору закону, а тим більше з тих підстав на які посилається позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 виходячи з наступного.

Так, на підставі ст. 8 Закону про бухгалтерський облік підприємство самостійно розробляє систему i форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку. Управлінський облік переважно полягає в обліку і контролі за витратами підприємства. Процес визначення (обчислення) собівартості конкретного об`єкта затрат називається калькулюванням. Об`єктом затрат (одиницею калькулювання) можуть бути, зокрема послуга, вид діяльності підприємства, власне клієнт, будь-який інший предмет чи сегмент діяльності, який потребує вимірювання затрат.

Калькуляція - це не документ, калькуляція собівартості продукції та/або послуги - це розрахунок затрат підприємства, які у будь якому випадку є економічно обґрунтованими та підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

Відповідно до листа Міністерства фінансів України від 15.02.2013 р. № 31-08410-07/23-357/246, чітко сказано, що калькуляція собівартості продукції за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки нею фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на її проведення.

Тобто Мінфін вважає, що калькуляція собівартості продукції (послуги) не є первинним документом. Крім того, не є документом, який встановлений певним нормативним актом.

Калькулювання собівартості та формування ціни послуг залежить від розрахунку підприємством понесених ним в майбутньому витрат. А собівартість послуги підтверджується первинними документами щодо здійснення витрат на таку послугу по кожній статті калькуляції окремо.

«Розрахунок» собівартості затрат підприємства, визначених на підставі його первинних бухгалтерських документів не може бути визнаний судом недійсним, так як він є внутрішнім та не обов`язковим для складання документом.

Вимогу про визнання недійсними планових калькуляцій ПрАТ СП « Партнер» розцінює як втручання гр. ОСОБА_3 у його господарську діяльність, що тягне за собою ряд негативних наслідків. Позивач розцінює вказану вимогу, як намагання гр. ОСОБА_3 уникнути відповідальності за односторонню відмову від виконання своїх обов`язків по відшкодуванню витрат по утриманню стоянки, які несе ПрАТ СП « Партнер» .Будь-яке втручання у здійснення підприємницької діяльності забороняється законом.

Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення невідповідності Договору №994 на експлуатацію та обслуговування від 16.10.2010 р. укладеного між ПрАТ СП» Партнер» » та гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 типовій формі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженої Постановою КМУ №529від 20.05.2009 р. «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» позивач зауважив наступне, що згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року НОМЕР_2 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

У заяві не зазначено обставин, якими обґрунтовуються вимоги про встановлення юридичного факту, який заявник просить встановити.Як вбачається зі змісту заяви у відповідача ОСОБА_3 з ПрАТ СП» Партнер» наявний спір з цивільно-правових відносин, відповідач ОСОБА_3 у будь-який спосіб намагається оспорити діючий договір №994 на експлуатацію та обслуговування від 16.10.2010 р. для чого є визначений законом порядок.

Крім того, до заяви, відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦПК України, додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

До заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За кожну вимогу немайнового характеру заявником має бути оплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., за дві заявлені вимоги розмір судового збору має становити відповідно 1409,60 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Позивач (за зустрічним позовом) обґрунтовуючи свою вимогу про встановлення юридичного факту посилається на Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

ПрАТ СП «Партнер» в даному випадку зазначив, що правовідносини між Сторонами не мають жодного відношення до даного закону, Сторони у не є суб`єктами житло-комунальних послуг.

ПрАТ СП «Партнер» у своїй діяльності керується «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених постановою КМ України 22.01.1996 року, які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання усіх типів автотранспортних засобів, які належать громадянам, і поширюються на всі автостоянки (крім гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами підприємницької діяльності, чи належать цим суб`єктам.

Згідно з п.27 зазначених Правил, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання, а у разі їх зникнення, розукомплектовування або пошкодження під час зберігання, несуть матеріальну відповідальність у встановленому законом порядку.

Одночасно ст.ст 413, 414 ЦК України встановлюють, що зберігання майна (транспортних засобів) здійснюється на підставі договору схову, за яким одна сторона (охоронець) зобов`язана зберігати майно, передане їй іншою стороною (поклажодавцем), і повернути це майно в цілості.

З чого випливає, що діяльність з надання послуг щодо зберігання транспортних засобів на автостоянках регулюються нормами ЦК України, на підставі договору схову, договору зберігання транспортних засобів, договору про надання послуг і не потребує ліцензування.

Відповідач здійснює діяльність з надання інших індивідуальних послуг відповідно до класифікатора видів діяльності-код КВЕД 96.09., який і передбачає послуги з паркування автомобілів тощо. Тому твердження Позивача про відсутність даних послуг у діяльності ПрАТ СП «Партнер» є хибним!

Юридичний фактом, з яким пов`язано виникнення зобов`язання зберігання, є угода (договір), яка спрямована саме на передачу певного майна на зберігання іншій особі, що саме і визначено в п.п. 10-12, 27 вищезазначенних Правил.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер.

Враховуючи підтвердження факту надання самих послуг, дії сторін свідчать про визнання істотних умов вказаного договору і його фактичне виконання.

Згідно з п.2. ст.977 ЦК України за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортні засоби за першою вимогою поклажодавця.

Відповідно до п.4.2 умов договору Відповідач несе повну матеріальну відповідальність за переданий йому на зберігання згідно перепустки автомобіль у відповідності до законодавства України та даного договору.

Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України , якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, передбаченому договором.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати внесків на відшкодування витрат, на утримання, експлуатацію та благоустрій автостоянок і гаражів, де зазначене право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в яких передбачено передачу грошей як предмета договору, або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.. Одностороння відмова Відповідача від виконання зобов`язань за укладеним сторонами договором суперечить положенням ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України.

З огляду на вище викладене ПрАТ СП ПАРТНЕР, враховуючи те, що з урахуванням доводів, наведених в позовній заяві, доказів, якими підтверджуються позовні вимоги, вважає свої позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов таким, що не підлягають задоволенню.

27.09.2018 року відповідач ОСОБА_4 яка була залучена у справі в якості співвідповідача подала відзив на позовну заяву первісного позову ПрАТ СП «Партнер» в якому констатує , що після того як вона стала власником гаражного боксу НОМЕР_2 вона не передавала ПрАТ СП «Партнер» жодного транспортного засобу на зберігання , договору зберігання в письмовій формі не укладала у зв`язку з чим ПрАТ СП «Партнер» не надавав їй послуги по зберіганню чи охороні автотранспорту .Тому за відсутності договору про зберігання транспортного засобу між сторонами та самого факту передачі автомобіля на зберігання позовні вимоги ПрАТ СП «Партнер» щодо стягнення заборгованості за послуги охорони автотранспорту є недоказовими . Відповідач ОСОБА_4 посилається на те , що гаражні бокси не перебувають на балансі ПрАТ СП « Партнер» , оскільки перебування нерухомого майна на балансі не є безпірною ознакою права власності на таке майно . Що баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку , визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових забовязань на конкретну дату . Баланс не визначає підстав знаходження майна у володінні підприємства . ОСОБА_4 стверджує , що належним доказом того, що гаражні бокси знаходяться станом на сьогодніш день на балансі ПрАТ СП «Партнер» повинен бути баланс ( Звіт про фінансові результати ) передбачений ч.3 ст.11 ЗУ « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».Таким чином ,оформлення права власності на гаражний бокс НОМЕР_2 свідчить про вибуття внаслідок його безоплатної передачі , що є підставою для його списання з балансу ПрАТ СП «Партнер».

17.10.2018 року позивач ПрАТ СП « Партнер» за первісним позовом надав відповідь відзив відповідача ОСОБА_4 Обґрунтовує тим що 05.12.2017 року згідно договору дарування ОСОБА_4 стала власником гаражного боксу НОМЕР_2, Відповідач ОСОБА_3 користувався цим гаражним боксом з 2010 року на підставі договору, укладеному з ПрАТ СП «Партнер», а з 01.01.2017 року безпідставно припинив сплачувати за послуги автостоянки і, щоб уникнути у подальшому стягнення заборгованості та пені за договором, подарував даний гаражний бокс своїй доньці - ОСОБА_4 .

Ввідзиві зазначено що ОСОБА_4 своєчасно не повідомила ПрАТ СП «Партнер» про відчуження гаражного боксу за вищевказаною адресою, чим було порушено п.2.5. договору, в якому зазначено, що у випадку продажу гаража, при передачі його в оренду, власник ставить до відома адміністрацію підприємства, здає перепустку, а новий власник заключає договір на експлуатацію та обслуговування.

ОСОБА_4 було добре відомо про існування договору з Позивачем та необхідність його переукладання, але ні її мати, ні сама ОСОБА_4 не зверталися до ПрАТ СП «Партнер» з метою укладення договору з новим власником. А від пропозицій ПрАТ СП «Партнер» відповідач категорично відмовилася, чим грубо порушила Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, якими в першу чергу керується у своїй діяльності ПрАТ СП «Партнер».

Згідно ст. 722 ЦК України, право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. При цьому Дарувальник стверджує, що ніяких заборгованостей по сплаті будь-яких платежів не має (п.5.1. Договору дарування).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Сторони договору дарування у присутності нотаріуса стверджують, що :

-однаково розуміють значення та умови договору, його правові наслідки для кожної із сторін;

- договір не є фіктивним чи удаваним правочином та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

-гаражжний бокс оглянутий Обдаровуваним до підписання договору та є придатним для використання за його цільовим призначенням (п.5.3.Договору дарування).

Сторонам договору нотаріусом було роз`яснено про зміст прав та обов`язків за договором дарування, а саме положення ст.319 ЦК України щодо здійснення права власності, де говориться, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону.

Згідно ст. 319 ЦК України власник при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник може вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, але вони не повинні суперечити інтересам інших суб`єктів приватного права. Права власника не є безмежними і мають реалізовуватися з врахуванням інтересів всіх власників гаражних приміщень у напівпідземному гаражі. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Отже відповідач ОСОБА_4 добре усвідомлювала, що з моменту набуття права власності на гаражний бокс, вона стає носієм не тільки прав, але й обов`язків відносно власного майна і несе тягар його утриманн, відповідно до ст.322 ЦК України, якою Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Ч.4 ст.319 ЦК України підкреслює : власність зобов`язує, що свідчить про наявне у Відповідача зобов`язання, нести витрати на утримання належного їй майна, від яких вона незаконно ухиляється.

ПрАТ «Партнер» не може примусити автовласника оформити перепустку і розписуватися в журналі в`їзу-виїзду, який знаходиться у охоронника стоянки. Відповідач ОСОБА_4 умисно ухиляється від неодноразових пропозицій ПрАТ «Партнер» оформити необхідні документи, а охоронці автостоянки підтверджують її регулярне користування гаражним боксом.

ПрАТ СП «Партнер» охороняє об`єкт нерухомості (гаражний бокс), який на праві власності належить Відповідачу ОСОБА_4 і розташований на земельній ділянці, землекористувачем та балансоутримувачем якої є ПрАТ СП «Партнер».

Інформація про зміни тарифів в напівпідземному гаражі надається за місцем надання послуг, у відповідності до припису п.7 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМУ 22.01.1996 року за № 115.

Крім того, варто все ж зазначити, що калькуляцію неможливо визнати недійсною, незаконною в судовому порядку з точки зору закону, а тим більше з тих підстав на які посилається позивач виходячи з наступного.

Так, на підставі ст. 8 Закону про бухгалтерський облік підприємство самостійно розробляє систему i форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку. Управлінський облік переважно полягає в обліку і контролі за витратами підприємства. Процес визначення (обчислення) собівартості конкретного об`єкта затрат називається калькулюванням. Об`єктом затрат (одиницею калькулювання) можуть бути, зокрема послуга, вид діяльності підприємства, власне клієнт, будь-який інший предмет чи сегмент діяльності, який потребує вимірювання затрат.

Калькулювання собівартості та формування ціни послуг залежить від розрахунку підприємством понесених ним в майбутньому витрат. А собівартість послуги підтверджується первинними документами щодо здійснення витрат на таку послугу по кожній статті калькуляції окремо.

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (за згодою) відповідної особи у визначеному ним порядку згідно з передбаченими останнім умовами, а також в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до визначень ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

З урахуванням вищенаведеної норми цілком зрозуміло, що перелік працівників або інших фізичних і юридичних осіб із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові, посад, матимуть всі законодавчо-визначені ознаки персональних даних.

При цьому, звертаємо увагу, що статтею 162 КПК України, визначено перелік речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, пункт 8 цього переліку відносить до таких документів, персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних.

Позивач зазначив у відзиві що перелік документів які намагається витребути представника відповідача адвокат Руденко А.О. не мають ніякого відношення до предмету спору.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати внесків на відшкодування витрат, на утримання, експлуатацію та благоустрій автостоянок і гаражів, де зазначене право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в яких передбачено передачу грошей як предмета договору, або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Одностороння відмова Відповідача 2 від виконання зобов`язань за укладеним сторонами договором суперечить положенням ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України.

З огляду на вище викладене ПрАТ СП «Партнер», з урахуванням доводів, наведених в позовній заяві, доказів, якими підтверджуються позовні вимоги, вважає свої позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає доведеними вимоги позивача ПрАТ СП «Партнер», виходячи із наступного.

Судом встановлено, що між ПрАТ СП «Партнер», та ОСОБА_3 договір № 994 від 16.10.2010 за яким СП «Партнер» бере на себе обов`язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі № 3 встановленого на земельній ділянці, відведеній Позивачу по вул АДРЕСА_3 ., а власник, тобто відповідач бере на себе зобов`язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати відповідно до умов п.2.3 договору № 719 від 01.11.2005 р.

Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами договору № 994 від 16.10.2010 року на експлуатацію та обслуговування позивач бере на себе обов`язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі НОМЕР_2 встановленого на земельній ділянці, відведеній Позивачу по АДРЕСА_3 а автовласник, тобто відповідач бере на себе зобов`язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати відповідно до умов п.2.3 договору № 994 від 16.10.2010р.

Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказаний вище договір № 994 від 16.10.2010 року, взяла на себе зобов`язання, а саме: позивач зберігати автомобіль, що належить Автовласнику - відповідачу в гаражі НОМЕР_2 з виконанням усіх необхідних умов передбачених в договорі, а відповідач оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним вище договором.

Із вищезазначеного випливає, що сторони досягли згоди щодо ціни договору, тобто щомісячних платежів, які є залежними від факторів визначених пунктом 2.3. договору.

Позивач стверджує, що відповідач 1 - ОСОБА_3 має перед ним заборгованість з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог до моменту дарування гаражу НОМЕР_2 за період з 01.01.15 по 01.11.2017 року у розмірі основного боргу - 18 055 грн.; пені -21 226,55 грн.; інфляційних втрат - 2 733,52 грн. та судові витрати - 960,00 грн., всього 42 975, 57 грн.

Відповідач 2 - ОСОБА_4 яка з моменту набуття права власності на гаражний бокс НОМЕР_2 , тобто від 05.12.2017 року взагалі не сплачувала за послуги автостоянки , яка регулярно ним користується має заборгованість з 05.12.17р. по 31.01.2019 року у розмірі основного боргу - 16 745 грн.; інфляційних втрат - 1 490 грн.,50 коп., 3% річних- 502 грн,35 коп.. та судові витрати - 960,00 грн грн, всього 19 697,85 грн.

Дана обставина порушує матеріальне становище позивача, який як обслуговуюча організація несе тягар всіх витрат по експлуатації та обслуговуванню автостоянки та сумлінно сплачує всі обов`язкові платежі і податки в бюджет держави.

Згідно з п. 4.1. договору, у випадку затримки оплати зі сторони відповідача, останній оплачує позивачу пеню у розмірі 0,5 % від суми затриманого платежу за кожний день прострочення.

Відповідач 1- ОСОБА_3 порушив умови договору 994 від 16.10.2010 року і взяті на себе зобов`язання, у в зв`язку з чим позивач, керуючись п.4.1. вказаного вище договору, нарахував пеню за кожний день прострочення .

Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати грошового зобов`язання згідно договору, відповідно до збільшених позовних вимог, наведено у розрахунку Р = s * р * Q

(формула розрахунку неустойки)

Р = s * р * Q

(формула розрахунку неустойки)

Р - сума пені;

s - сума заборгованості/міс.;

р - ставка пені, у відсотках за день прострочення;

Q - кількість днів прострочення.

Кількість днів прострочення , за які нараховується пеня, складає 339 дн.

Ставка пені, згідно п.4.1. договору, укладеному з Відповідачем, - 0,5% від суми заборгованості.

Розмір щомісячної оплати за надані послуги становить в період з 01.01.17р. по 05.12.17р.-1 210,00 грн.

Пеня нараховується за період з 01.01.2017 року по 05.12.2017 року включно.

Станом на 01.01.2017 року заборгованість Відповідача складала - 7 350,00 грн.

Виходячи з вказаного вище, Позивач нараховує пеню наступним чином :

- 01.01.17 -10.01.17 року складає 7 350,00 грн.*0,5% *10 дн = 367,50 грн.

- 11.01.17 -10.02.17 року складає 8 560,00 грн.*0,5% *31 дн = 1 326,80 грн.

- 11.02.17 -10.03.17 року складає 9 770,00 грн.*0,5% *28 дн = 1 367,80 грн.

- 11.03.17 -23.03.17 року складає 10 980,00 грн.*0,5%*13 дн = 713.70 грн.

24.03.2017 р. сплачено 1750.00 грн., відповідно борг становить 9 230.00 грн.

- 24.03.17 -10.04.17 року складає 9 230,00 грн.*0,5% *18 дн = 830,70 грн.

- 11.04.17 -10.05.17 року складає 10 440,00 грн *0,5%*30 дн = 1 566,00 грн.

- 11.05.17 -10.06.17 року складає 11 650,00 грн.*0,5%*31 дн = 1 805,75 грн.

- 11.06.17 -12.06.17 року складає 12 860,00 грн.*0,5%* 2 дн = 128,60 грн.

13.06.2017 р. сплачено 700.00 грн., відповідно борг становить 12 160,00 грн.

- 13.06.17 -10.07.17 року складає 12 160,00 грн.*0,5% *29 дн = 1 763,20 грн.

- 11.07.17 -12.07.17 року складає 13 370,00 грн.*0,5% * 2 дн = 133,70 грн.

13.07.2017 р. сплачено 350.00 грн., відповідно борг становить 13 020.00 грн.

- 13.07.17 -10.08.17 року складає 13 020,00 грн.*0,5% *29 дн = 1 887,90 грн.

- 11.08.17 -10.09.17 року складає 14 230,00 грн.*0,5% *31 дн = 2 205,65 грн.

- 11.09.17 -10.10.17 року складає 15 440,00 грн.*0,5% *30 дн = 2 316,00 грн.

- 11.10.17 -10.11.17 року складає 16 650,00 грн.*0,5% *31 дн = 2 580,75 грн.

- 11.11.17 -05.12.17 року складає 17 860,00 грн.*0,5%* 25 дн = 2 232,50 грн.

Всього 21 226,55 грн. (двадцять одна тисяча двісті двадцять шість грн. 55 коп.)

Таким чином, загальна сума пені за період з 01 січня 2015 року по 01 листопада 2017 року складає 21 226,55 грн. (двадцять одна тисяча двісті двадцять шість грн.55 коп.)

Крім того , на підставі ст.625 ЦК України, позивач має право за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання , а саме з січня 2015 року , відшкодувати заборгованість з урахуванням втрат від інфляції.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Розрахунок суми інфляційних втрат, які підлягають до стягненню з відповідача ОСОБА_3 :

За 2015 рік

1) серпень-грудень

99,2%*102,3%*98,7%*102,0%=102,88 %

4 550,00* 102,88%-4 550,00=131,04 грн.

де сума боргу за даний період дорівнює 4 550,00 грн.

За 2016 рік

2 800,00 *112,4%-2 800,00 грн.= 347,20 грн.

де сума боргу за даний період дорівнює 2 800,00 грн.

За 2017 рік

10 705,00*113,7%-10 705,00грн.= 1 466,58 грн.

де сума боргу за даний період дорівнює 10 705,00 грн.

За 2018 рік

за період з січня 2018 по -липень 2018

18055,00 * 101,5%*100,9%*101,1% * 100.8%*100%*100%*100%- 18055,00грн.= 788 грн.70 коп.

де сума боргу за даний період дорівнює 18055,00 грн.

Всього сума інфляційних втрат за період з серпня 2015 р. по липень 2018 р. включно складає

2 733,52 грн. ( дві тисячі сімсот тридцять три грн. п"ятдисят дві коп. ).

Розрахунок суми інфляційних втрат Відповідача 2 ОСОБА_4 .

За період 2018 рік

16745 ,00 *108,9% -16745,00грн.= 1490 грн.

де сума боргу за даний період дорівнює 16 745,00 грн.

Всього сума інфляційних втрат за період з січня 2018 р. по грудень 2018 р. включно складає

1490,50 грн. (одна тисяча чотириста дев`яносто грн.00 коп.)

Розрахунок 3% річних за період з з січня 2018 по грудень 2018

16745,00 грн.*3% *365 днів : 365 кількість днів у році = 502,35 грн.

Таким чином загальна сума 3% річних за період січня 2018 по грудень 2018 р. включно складає 502,35 грн.( п`ятсот дві грн.35 коп.)

У зв`язку зі збільшенням позовних вимог позивач здійснив доплату судового збору в розмірі 159.00 грн.

Судом встановлено:

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ СП «ПАРТНЕР» відповідно до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 29 липня 1996 року №1041 «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35, 36, 37 ділянках в 13 мікрорайоні житлового масиву «Біличі» на підставі інвестиційного підрядного договору від 20 березня 1997 року №5, укладеного із Головним управлінням капітального будівництва Київської міської державної адміністрації та СП «ПАРТНЕР» виконані будівельні роботи з будівництва напівпідземних гаражів в 13 мікрорайоні на житловому масиві Біличі.

Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва від 05 січня 1998 року №10 «Про введення в експлуатацію об`єктів житлового та комунального призначення у Ленінградському районі міста Києва» затверджений акт державної приймальної комісії від 05 січня 1998 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на дільниці та їх експлуатацію покладено на СП «ПАРТНЕР».

27 лютого 1998 року Управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації передало напівпідземні гаражі на 24 машиномісць на баланс СП «ПАРТНЕР».

Рішенням Київської міської державної адміністрації від 18 березня 2004 року №125/1335 було затверджено проект відведення земельної ділянки СП «ПАРТНЕР» для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілі, а також було передано СП «ПАРТНЕР», за умови виконання п.17.1 даного рішення, в довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку загальною площею 0,28 га для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілі за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Отже, позивач є землекористувачем, зобов`язаний сплачувати всі податки, передбачені чинним законодавством, а також експлуатаційною організацією, яка в тому числі надає послуги з охорони автостоянок.

Вартість послуг в період дії договору визначаються підприємством, виходячи з фактичних витрат по забезпеченню охорони гаражного комплексу. Крім того, у відповідності із приписом п.6.7. ЗУ «Про ціни та ціноутворення», на всі види продукції, товари і послуги, за винятком тих, на які здійснюється державне регулювання цін і тарифів, встановлюються вільні ціни і тарифи.

Як балансоутримувач і землекористувач позивач несе всі витрати по обслуговуванню даної автостоянки, сплачує в бюджет держави всі обов"язкові платежі і з боку контролюючих органів не має жодних зауважень щодо порушень чинного законодавства.

Позивач згідно договору укладеному сторонами вимагає тільки компенсації його фактичних витрат по обслуговуванню даної автостоянки. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в яких передбачено передачу грошей як предмета договору, або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов"язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов"язанням, в якому, серед інших прав і обов"язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов"язок з оплати внесків на відшкодування витрат, на утримання, експлуатацію та благоустрій автостоянок і гаражів, де зазначене право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

З огляду на викладене, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов"язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов"язання. Одностороння відмова відповідача від виконання зобов"язань за укладеним сторонами договором суперечить положенням ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України.

Тарифи за надання послуг автовласникам детально розраховані позивачем, економічно обґрунтовані і відображені у планових детальних калькуляціях собівартості утримання одного машиномісця.

Витрати по обслуговуванню автостоянки, зазначені в калькуляції, позивач розраховує пропорційно кількості автовласників-користувачів автостоянки, а саме: у кількості 25-ти осіб та виходячи з витрат по обслуговуванню автостоянки.

За таких обставин, припущення щодо відсутності ціни в договорі не заслуговують на увагу і не відповідають дійсності і посилання відповідача, що останньому не надаються щомісячні розрахунки витрат є безпідставним.

Заперечення відповідача не спростовують правовідносини між сторонами. Юридичним фактом, з яким пов"язано виникнення зобов"язання зберігання, є угода (договір), яка спрямована саме на передачу певного майна на зберігання іншій особі, що саме і визначено в п.п. 10-12, 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер.

Враховуючи підтвердження факту надання самих послуг, дії сторін свідчать про визнання істотних умов вказаного договору і його фактичне виконання.

Позивач приймає усі можливі способи для належного забезпечення охорони власності, а відповідача належним чином виконує свої обов`язки за договором.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить із того, що відповідно до пунктів 2.3, 3.2 укладеного між сторонами у справі договору підприємство виконує свої обов`язки зі зберігання й охорони майна, а власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків підприємством, з урахуванням змін у нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини з оплати праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони. Розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах цього договору.

При цьому суд вважає, що сторони досягли згоди щодо ціни договору, тобто щомісячних платежів, які є залежними від умов, зазначених у пункті 2.3 договору.

Крім того, Суд виходить із того, що згідно зі змістом договору зміна тарифів на надані позивачем послуги не потребує укладення нової або додаткової угоди.

Встановлення в договорі права ПрАТ СП «Партнер» визначати розмір щомісячних платежів, їх можливої зміни та перелік факторів, що впливають на встановлення та зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони відповідає вимогам частини другої статті 632 ЦК України та пунктам 15, 16 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, якими передбачено, що плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляються за тарифами, встановленими відповідно до законодавства. На всіх автостоянках плата за довгострокове зберігання транспортного засобу справляється на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.

У зв`язку з цим суд вважає, що, укладаючи договір, сторони дійшли згоди про те, що розрахунок вартості послуг проводить позивач, розмір встановленого позивачем тарифу підлягає зміні, що відображається в плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця, яка є невід`ємною частиною договору.

Вартість послуги в період дії договору визначається ПрАТ СП «Партнер», виходячи з витрат із забезпечення охорони транспортного засобу.

Посилання позивача ОСОБА_3 за зустрічним позовом на вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення невідповідності Договору №994 на експлуатацію та обслуговування від 16.10.2010 р. укладеного між ПрАТ «СП «ПАРТНЕР» та гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 типовій формі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженої Постановою КМУ №529від 20.05.2009 р. «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню оскільки Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається зі змісту зустрічної заяви у позивача ОСОБА_3 з ПрАТ СП « Парнер» наявний спір з цивільно-правових відносин, де ОСОБА_3 . оспорює діючий договір №994 на експлуатацію та обслуговування від 16.10.2010 р. для чого є визначений законом порядок.

Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Позивач ОСОБА_3 (за зустрічним позовом) обґрунтовуючи свою вимогу про встановлення юридичного факту посилається на Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 01 січня 2016 року) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (стаття 4 цього Закону).

За статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стандарти, нормативи, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку.

Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів( п.1 ч. 2 ст.21 Закону)

Доводи позивача за зустрічним позовом є неприйнятними як посилання на порушення Закону України « Про житлово-комунальні послуги « з боку ПрАТ СП Партнер є безпідставними .

Відповідач заперечує отримання від позивача послуги щодо охорони автомобіля оскільки вважає що договір розірвано в односторонньому порядку з його сторони споживача та він став членом кооперативу ОК ТС « Біличі»., який прийняв на баланс гаражний бокс відповідача.

Відповідач не погоджується з розрахунками вартості послуг за охорону автомобіля в гаражному боксі , зазначає щодо порушень ПрАТ СП Партнер порядку формування тарифів на житлово -комунальні послуги згідно ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» ,вважає ,що ПрАТ СП Партнер як суб`єкт господарювання не має жодних провових підстав для сплати земельного податку та користування земельною ділянкою , оскільки такої земельної ділянки не існує , посилання відповідача на неналежне виконання Рішення КМР з боку відповідача та відсутності вищевказаної ділянки в користуванні у ПрАТ СП Партнер.

Відповідач посилається на ЗУ « Про житлово - комунальні послуги» та заперечує проти отримання від ПрАТ СП Партнер житлово -комунальних послуг у зв`язку з чим дії позивача щодо нарахування заборгованостиі щодо відповідача є незаконними ,оскільки суперечать калькуляції ПрАТ СП «Партнер» та порушують норми права. Відповідач вважає обов`язком ПрАТ СП «Партнер» повідомити споживачів про підвищення тарифів на послуги . Зазначивши що ПрАТ СП «Партнер» не виконав вимог ЗУ « Про житлово -комунальні послуги» та не привів договір на експлуатацію та обслуговування гаражних боксів ,що обов`язок укладення договору на утримання майна між власником та балансоутримувачем покладється на балансоутримувача згідно ЗУ « Про житлово - комунальні послуги» . Зазначив що ПрАТ СП «Партнер» порушив порядок встановлення тарифів ,оскільки останні не були затверджені органом місцевого самоврядування ,що суперечить Закону с.14,31., що ПрАТ СП «Партнер» не має не права оренди ні права користування вищевказаною ділянкою ,калькуляції суперечать Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд на прибудинкових територій, оскільки.

Відповідач важає, що є членом Обслуговуючого кооперативу « Товариство співвласників « Біличі» якому він сплачує членські внески , а тому,не визнає позовних вимог в повному обсязі ,не визнає заборгованості яка виникла на підставі калькуляцій, факт укладення договору про надання послуг охорон не заперечує.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про наявність порушень зі сторони ПрАТ СП « Партнер» за отримані послуги відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги»також є безпідставними, оскільки останній не відповідає типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також у зв`язку зі створенням ОК «Бiличi», членом якого є позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та який забезпечує охорону автомобіля та експлуатацію гаражного боксу.

Водночас, відповідно до положень статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Таким чином, положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не можуть бути застосовані до правовідносин сторін.

Суд встановив: що правовідносини між Сторонами не мають жодного відношення до даного Закону, Сторони не є суб`єктами житло-комунальних послуг а тому позовні вимогу за зустрічним позовом не підлягають задоволенню.

В частині визнання недійними калькуляції Судом також не підлягають задоволенню позовні вимоги , оскільки відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ч.1 ст 901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу , яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового є грошовим зобов`язанням .

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в яких передбачено передачу грошей як предмета договору, або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати внесків на відшкодування витрат на утримання, експлуатацію та благоустрій автостоянок і гаражів, де зазначене право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Калькуляція - це розрахунок затрат підприємства, які у будь якому випадку є економічно обґрунтованими та підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

«Розрахунок» собівартості затрат підприємства, визначених на підставі його первинних бухгалтерских документів не може бути визнаний Судом недійсними, так як він є внутрішнім та не обов`язковим для складання документом.

Стосовно аргументів позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про те, що він не має потреби в отриманні послуги від СП «Пapтнep» у зв`язку зі створенням ОК «Бiличi», який забезпечує охорону автомобіля та експлуатацію гаражного боксу, Суд встановив наступне.

Відповідно до наявних у справі письмових доказів СП «Партнер» має на балансі та здійснює експлуатацію напівпідземних гаражів на 24 машиномісця на земельній ділянці, переданій товариству у встановленому законом порядку для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів (т. 1 а.с. 41), до створення товариства співвласників та передачі їх на баланс указаному товариству.

Товариство співвласників ОК «ТОВ «Бiличi», є створеним , однак процедура передачі на баланс товариству комплексу напівпідземних гаражів та переоформлення земельної ділянки, землекористувачем якої є СП «Пapтнep» не проведена. Прийняття ОК «ТОВ «Бiличi» за актом приймання на баланс гаражів від власників, не може вважатися проведенням такої процедури, оскільки указані гаражі знаходяться на балансі експлуатуючої організації СП «Пapтнep», яка здійснює їх експлуатацію та сплачує земельний податок.

З матеріалів справи вбачається що фактично експлуатацію та обслуговування комплексу гаражних боксів здійснює СП «Пapтнeр», кооператив товариства співвласників не має доступу до цього майна.

З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_3 про відсутність потреби сплачувати за отриманні послуги від СП «Пapтнep» Суд вважає необґрунтованими.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про наявність підстав порушень зі сторони ПрАТ СП « Парнтнер» у зв`язку з істотною зміною обставин, оскільки під час укладення договору позивач керувався тим, що земельна ділянка по АДРЕСА_3 , на якій розташований його гаражний бокс, перебуває у відповідача на праві довгострокової оренди, як це зазначено в п.1.1. Договору, але якщо б йому було відомо, що відповідач не має ні права оренди, ні права користування земельною ділянкою, не є виконавцем житлово-комунальних послуг та балансоутримувачем нерухомого майна, позивач би не уклав договору на експлуатацію та обслуговування з ПрАТ СП «Партнер», також не можуть бути прийняті судом з огляду на наступне.

Наявними у справі письмовими доказами підтверджено, що рішенням Київської міської ради від 18.03.2004 № 125/1335 (п.17 в редакції рішення Київської міської ради від 14.07.25 № 742/3317) СП «Партнер» передано в оренду на 25 років земельну ділянку загальною площею 0,28 га для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів для зберігання особистих транспортних засобів громадян на 24 автомобілі на АДРЕСА_3

Указані гаражі з лютого 1998 року перебувають на балансі СП «Партнер» .

Також є безпідставними доводи відповідача ОСОБА_3 про зміну істотних умов договору - ціни, яка є надто високою для позивача і на яку останній не погоджувався, також не можуть бути прийняті судом, оскільки, як вже зазначено вище, у даному випадку сторони у самому договорі встановили, що ціна є розрахунковою і встановили критерії її визначення. Тому у суду немає підстав вважати, що збільшення ціни у арифметичній сумі відповідно до змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі, при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони (п.2.3. Договору), є зміною істотних умов договору.

Від представника позивача за зустрічним позовом була подана заява від 12.04.2019 року про зменшення розміру пені відповідно до ч.3 ст.551 ЦКУ.

Суд врахував , що відповідач є пенсіонером за віком , крім пенсії інших доходів не має та не є влансиком гаражного боксу ,грошові кошти за рахунок яких можна було б погасити усю заборгованість відстуні ,та відповідно до ст.551 ЦК України Суд має право зменшити розмір неустойки за умови,що її розмір значно перевищує розмір збитків .

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Суд також стягує з відповідачів на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Керуючись ст.ст.626, 628, 638, 901, 903 ЦК України ст.ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства ПрАТ СП «Партнер» (03148, м. Київ, вул. Жмеринська,1-а) до ОСОБА_3 (адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов`язання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ), ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» () заборгованість за надані послуги у розмірі 18 055, 00 грн. основного боргу, 5000, 00 грн. - пені, 2733,52 грн.- інфляційних витрат та 960,00 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 - (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» (), заборгованість за надані послуги у розмірі в сумі основного боргу - у розмірі 16 745,00 грн. основного боргу , 1490,50 грн., інфляційних втрат - 3% річних - 502,35 грн., та 960,00 грн. судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» про визнання недійними поанових калькуляцій та встановлення факту , що має юридичне значення відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя : І.Ю. Миколаєць