ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1277/19 Справа № 206/1045/18 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К.С. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про стягнення суми та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення зобов`язань за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

23 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму 3106,90 грн. розмір 3% річних від суми позики та 14519, 12 грн. - проценти індексу інфляції. Усього 17626, 02 грн. Вирішити питання судових витрат (а.с.1-2).

12 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення зобов`язань. Просив припинити всі його зобов`язання за Договором позики від 14.06.2013 з 21.01.2016 (а.с.32-36).

Ухвалою Самарського районного суду від 13 квітня 2018 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження. Залучено ОСОБА_3 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом (а.с.54-56).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про стягнення суми задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2707, 32 грн. та суму інфляційних витрат в розмірі 12651,81 грн., нараховані за період з 21.01.2016 по 01.02.2018, за прострочення суми боргу за Договором позики від 14.06.2013. В іншій частині позову відмовлено повністю. Вирішено питання судових витрат.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення зобов`язань за Договором позики відмовлено повністю (а.с.89-95).

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2 Задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат (а.с.107-117).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2014 у цивільній справі за № 206/3217/14-ц із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за договором позики від 14.06.2013 у розмірі 60552 грн. Заочне рішення набрало чинності (а.с. 38-39).

Даним рішенням встановлено, що 14.06.2013 відповідач ОСОБА_1 отримав в борг від позивача ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 30000 грн., які зобов`язався повернути в строк до 14.05.2014, що підтверджується розпискою. Загальна сума заборгованості за договором позики становила суму 60552 грн., яка складалась із 30000,00 грн. суми позики, 24000 грн. - відсотків за користування позикою за 10 місяців та 6552 грн. пені.

06.04.2016 рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі за № 206/392/16-ц із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму заборгованості в розмірі 37590, 37 грн., яка складалась із: 35092,51 грн. інфляційних втрат, за період з серпня 2014 року по січень 2016 року включно, 2497,86 грн. - 3% річних з 09.08.2014 по 20.01.2016, а також, судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., а загалом 38141,57 грн. У задоволенні решти позовних вимог (проценти за користування коштами) відмовлено, через відсутність правових підстав для їх задоволення. Рішення набрало законної сили (а.с. 40-41).

Також, судом першої інстанції у судовому засіданні встановлено, що на виконання рішень суду ОСОБА_1 сплатив кошти у розмірі 9607,70 грн.

Інших доказів сплати відповідачем на користь позивача коштів на виконання умов договору відповідачем суду не надано.

18.06.2018 ОСОБА_1 на користь позивача за первісним позовом здійснив переказ на суму 20400 грн., з призначенням - основна сума боргу за договором позики від 14.06.2013.

Задовольняючи первісні позовні вимоги частково, суд першої інстанції, керуючись ст. 526, 625 ЦК України, виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог, розрахувавши суму, яка підлягає стягненню на користь позивача, у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 2707, 32 грн. та суму інфляційних витрат в розмірі 12651,81 грн., нараховані за період з 21.01.2016 по 01.02.2018 (з дня наступного за днем, по який рішенням суду стягнуто суми відповідно до ст. 625 ЦК України та до дати, яка передувала зверненню до суду з даним позовом).

Відмовляючи в задоволені зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись ч.1 ст. 598, 599, 600, 604-609 ЦК України, виходив із відсутності доказів зі сторони позивача за зустрічним позовом щодо припинення зобов`язання, передбачених законом.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

За змістом ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, на підставі ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції правильно виходили із того, що ОСОБА_1 , отримавши від позивача позику, борг не повернув.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2014, що набрало законної сили, про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу не виконано, отже, допущено прострочення грошового зобов`язання. У зв`язку із цим позивачем обґрунтовано здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, що в силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника.

Суд першої інстанції вірно розрахував суму заборгованості, що підлягає стягненню. Апелянтом зазначена сума не спростована.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності зустрічних позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604609 ЦК, відповідно до яких зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК); зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (ст. 601 ЦК); за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК); внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК); поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК); неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК); смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК); смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 ЦК); ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (ст. 609 ЦК).

ОСОБА_1 , відповідно до ст. 81 ЦПК України, не надав доказів погашення заборгованості ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду .

Посилання апелянта на неврахування судом суми у розмірі 20400 грн. повернутої ОСОБА_2 після відкриття провадження по справі, позов по якій позивач за первісним позовом визнав, що така сума віднесена на покриття основної заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки виходячи із ст. 534 ЦК України (передбаченої законодавством черговості погашення боргу) вважається зарахованою на суму заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та неустойки, а не сум пред`явлених за первісним позовом. Доказів домовленості врахування зазначеної суми в рахунок погашення основної суми заборгованості, в розумінні ст. 76-80 ЦПК України, апелянтом не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень. При вирішенні вказаної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

З урахуванням зазначеного апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: