Провадження № 22-ц/801/982/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Іщук Т.П. в м. Вінниці, зі складенням його повного тексту 07 березня 2019 року,

у цивільній справі № 127/26941/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, -

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, в обґрунтування якого посилалася на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2016 року (справа №127/21113/15-ц) з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 850,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 22 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу присудження аліментів дитина потребує більшого матеріального утримання; вона постійно хворіє, має хронічні та вроджені хвороби, позивач же має не значні доходи. В той же час відповідач працює різноробочим на будівництві в Польщі, подорожує Європою, відвідує музеї, а тому спроможний сплачувати аліменти в більшому розмірі, а саме 6500,00 грн. Крім того, позивач вказує, що в період з січня 2016 року по жовтень 2018 року нею витрачено на лікування та догляд дитини 9040,81 грн. За таких обставин просила змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 6500,00 грн., починаючи стягнення з моменту звернення до суду, а також стягнути 4520,40 грн. додаткових витрат.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 2300,00 грн (дві тисячі триста гривень) щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2016 року в цивільній справі №127/15862/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, припинити з дня набрання законної сили даним рішенням та повернути виконавчий лист до суду після завершення виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4148,58 грн. додаткових витрат на утримання дитини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1409,60 грн. судового збору та на користь ОСОБА_1 1600,00 грн. витрат на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, оскільки не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині зміни розміру аліментів та визначення до стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь дитини в розмірі 2300 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1600 грн. Позивач вважає, що рішення в цій частині винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить ухвалити нове рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 6500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 3200 грн.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що позивач на обґрунтування зміни аліментів шляхом збільшення та визначення їх у твердій грошовій сумі у розмірі 6500 грн., виходячи із наявних у дитини захворювань надала відповідні довідки, а саме: висновок соматографії від 04.10.2018 з діагнозом лівобічна кривошия 1ст., скаліотична постава 1ст., Косо-скручений таз. Відносне вкорочення лівої ноги. Вальгусна деформація нижніх кінцівок. Двобічна повздовжньо-поперечна плоскостопість ІІ-ІІІ ст. Судом першої інстанції при винесенні рішення не враховано діагноз визначений на підставі соматографії, а враховано лише вади зору. Однак не враховані судом захворювання дитини свідчать про значні ускладнення та погіршення здоров`я та потребують значних фінансових ресурсів. ОСОБА_5 однією з підстав, якою позивач обґрунтовувала збільшення розміру аліментів це - матеріальний стан відповідача, а саме, що відповідач постійно виїжджає за кордон та перебував протягом 2017-2018 років в Польщі де неофіційно працює різноробочим. Позивачем на підтвердження розміру заробітної плати різноробочого у Польщі було надано витяги із сайтів по пошуку роботи, де заробітна плати різноробочого коливається від 25000 до 30000 грн. На підтвердження достатнього фінансового стану відповідача було надано світлини та дописи зі сторінки у соцмережі «Фейсбук», де він зазначає, що протягом тривалого часу перебуває у Польщі. Як вбачається із світлин відповідача, він подорожує ОСОБА_6 , відвідує музеї, тощо. Також те, що відповідач перебував за кордоном протягом 2017-2018 років підтверджується довідкою з Держприкордонслужби вих. №0.184-50412/0/15-18. Проте, судом жодним чином не взято до уваги ці докази, не надано їм належної оцінки, не визначено, чому суд відхилив їх під час ухвалення рішення.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року встановлено в розмірі 1762 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176200 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року (справа №127/15868/16-ц) (а.с.11-12).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28.11.2013 (а.с.10).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2016 року (справа №127/15862/16-ц) з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 850,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 22.07.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-15).

Дитина проживає разом з матір`ю, відвідує Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад №17» Департаменту освіти Вінницької міської ради. За період відвідування дитиною цього закладу позивачем сплачено 2456,90 грн (січень 2017 року - серпень 2018 року), 2083,90 грн (січень-грудень 2016 року) та 450,00 грн. - у вересні 2018 року (а.с.26-28).

Дитина має хронічні захворювання, часто хворіє, в період з листопада 2016 року в дитини діагностовано нове захворювання, пов`язане з вадами зору, а саме, відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 24.09.2018 визначено діагноз далекозорість слабого ступеня з астигматизмом лівого ока (а.с.39).

З наданих позивачем копій фінансових документів судом встановлено, що вона несе значні витрати на лікування сина.

Позивач працює в Комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад №17» Департаменту освіти Вінницької міської ради кухарем, її заробітна плата за останні 8 місяців становить в середньому 3000,00 грн. на місяць.

Відповідач мешкає окремо, періодично виїжджає за межі України. Так за період 2017-2018 років, відповідач п`ять раз виїжджав за межі України з терміном перебування щоразу близько трьох місяців (відомості Прикордонної служби України від 12.12.2018 за №0.184-50412/0/15-18- ОСОБА_7 . (а.с.77).

Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що дитина має хронічні захворювання, на підтвердження чого надала відповідну довідку про обстеження в Центрі медичної реабілітації та спортивної медицини, а саме: висновок соматографії від 04.10.2018 з діагнозом лівобічна кривошия 1ст., скаліотична постава 1ст., Косо-скручений таз. Відносне вкорочення лівої ноги. Вальгусна деформація нижніх кінцівок. Двобічна повздовжньо-поперечна плоскостопість ІІ-ІІІ ст. (а.с.35).

На підтвердження належних матеріальних статків відповідача позивачем надано світлини та дописи зі сторінки у соцмережі «Фейсбук», де він зазначає, що протягом тривалого часу перебуває у Польщі. Те, що відповідач перебуває за кордоном протягом 2017-2018 років підтверджується відповідною довідкою Держприкордослужби, де неофіційно працює різноробочим. Позивачем на підтвердження розміру заробітної плати різноробочого у Польщі було надано витяги із сайтів по пошуку роботи, де заробітна плати різноробочого коливається від 25000 до 30000 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У частині 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Як роз`яснив Пленуму Верховного суду України у п.23 Постанови від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Із аналізу статей 181, 192 СК України слідує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 5.02.2014 №6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

При визначені наявності підстав для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2016 року, судом враховано стан здоров`я неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , що потребує значних витрат, матеріальні можливості платника аліментів, те що він є працездатним, періодично на тривалий час період виїжджає за межі України, що також потребує коштів, що в свою чергу свідчить про зміну його матеріального стану.

Поряд з тим, суд врахував ту обставину, що в період 2017-2018 років, відповідач п`ять разів перетинав державний кордон України.

Довідка Прикордонної служби України від 12.12.2018 за №0.184-50412/0/15-18-Вих. свідчить про періодичність виїздів відповідача з пункту пропуску Краківець у період з 01.01.2017 по 11.12.2018, а не постійне перебування його за кордоном.

Натомість позивач просить щомісячно стягувати з відповідача аліменти в сумі 6500 грн., при цьому посилається на ту обставину, що відповідач неофіційно працює різноробочим та на підтвердження розміру заробітної плати різноробочого у Польщі надала витяги із сайтів по пошуку роботи, де заробітна плати різноробочого коливається від 25000 до 30000 грн. Крім того, позивач на підтвердження належних матеріальних статків відповідача надала світлини та дописи зі сторінки у соцмережі «Фейсбук», з яких вбачається, що останній подорожує Європою, відвідує музеї, тощо.

Отже вказані позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях, що не є доказами в силу положень ст. 81 ЦПК України.

Тому враховуючи встановлені обставини про зміну матеріального стану позивача та відповідача, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів. Разом з тим, визначаючи їх розмір, судом вірно враховано обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість, враховуючи матеріальний стан, надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомогу.

При визначенні розміру аліментів судом також враховано, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов.

Тобто висновок суду про відсутність обставин, які б підтверджували зміну матеріального становища відповідача, яке б давало можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги стан здоров`я дитини та наявність захворювань опорно-рухового апарату, що в подальшому можуть призвести до інвалідності, не заслуговують на увагу. Вказані обставини, пов`язані з хворобою дитини, за своєю природою є додатковими витратами, порядок стягнення та визначення розміру цих витрат врегулювано ст. 185 СК України.

Такі вимоги позивачем заявлялись, суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам позивача та вони частково задоволені судом першої інстанції.

Частинами 1 та 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 6500 грн. апеляційний суд відкидає, як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі позивачем не наведені розрахунки, з яких вона виходила визначаючи розмір стягуваних аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді О. С. Панасюк

Т. М. Шемета