П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача : Готри Т.Ю.

суддів : Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

з участю секретаря судових засідань : Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Шепетко І.О., повне судове рішення складено 10.10.2018, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" в особі Закарпатської філії ТОВ "Український промисловий банк", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ "Український промисловий банк" в особі Закарпатської філії ТОВ "Український промисловий банк", ПАТ "Дельта Банк" про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 01.09.2008 між ним та ТОВ "Український промисловий банк" було укладено кредитний договір №833-022/ФКВ-08, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 10 000,00 доларів США.

За умовами п.1.11 кредитного договору позичальник взяв на себе зобов`язання сплачувати на користь Укрпромбанку платежі за цим договором та графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору (Додаток №1).

Відповідно до п.1.4 кредитного договору, метою кредитування є споживчі цілі.

У день укладення кредитного договору між позичальником та банком було укладено договір іпотеки №833-022/Zфквіп-08, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за №2247.

30.06.2010 між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельтабанк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк».

Вважає, що при укладенні сторонами кредитного договору, банком було не дотримано вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, а сам зміст кредитного договору суперечить нормативним актам в редакції, діючій на момент укладення кредитного договору, а саме статтям 48, 55, 57, 99 Конституції України; статтям 4, 6, 178, 192, 227, 228, 230, 524, 533, 628, 1048 Цивільного кодексу України, статтям 4, 11, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», статтям 1, 44, 49, 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»; статтям 1,2,5,7 Декрету Кабінетів Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»; пунктам 6.2, 6.3 Правил використання готівкової валюти на території України, затверджених постановою правління НБУ від 30.05.2007 №200; пунктам 1.2, 1.3, 2.1, 3.1-3.5, 3.8. Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168.

Зазначає, що недодержання банком встановлених законодавством вимог у момент вчинення правочину полягає у наступному: - передбачення умовами кредитного договору виконання грошового зобов`язання сторонами і позичальником зокрема, за договором, у іноземній валюті; - не надання банком у письмовій формі позичальнику перед укладенням кредитного договору інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту; - порушення умов кредитного договору; - відсутність у кредитному договорі чи додатку до нього детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням всіх фінансових зобов`язань позичальника; - не попередження позичальника, під час укладення кредитного договору, про покладення на останнього валютних ризиків під час виконання зобов`язання за цим договором; - встановлення обмеженої відповідальності банку стосовно прийнятих ним зобов`язань.

Так, за змістом ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до прийому за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і в порядку, встановлених законом. Однак, предметом кредитного договору є надання позичальнику в кредит 10 000, 00 доларів США, а також за умовами цього договору, виконання грошового зобов`язання, тобто повернення кредиту та оплата всіх наданих банком супутніх послуг, відбувається шляхом щомісячного безготівкового перерахування або внесення готівкових коштів позичальником на поточний рахунок банку у розмірі мінімально-необхідного платежу виключно в доларах США. За відсутності у банка індивідуальної ліцензії, яка б давала позичальнику можливість (право) виконувати свої грошові зобов`язання за кредитним договором в іноземній валюті, даний кредитний договір є таким, що вчинений банком без відповідного дозволу (ліцензії).

Крім цього, укладаючи оспорюваний договір банк, в розумінні статей 227, 230 ЦК України, ввів позичальника в оману щодо свого права на укладення такого договору, оскільки відповідно до кредитного договору саме банком було розроблено та оформлено його текст, що є підставою для визнання судом кредитного договору недійсним та зобов`язання банку відшкодувати позичальнику моральну шкоду, завдану таким правочином.

Також, оспорюваний кредитний договір є правочином, який порушує публічний порядок, оскільки в розумінні статті 228 ЦК України, його умови спрямовані на порушення конституційних прав позичальника, зокрема щодо виконання (використання національної валюти) своїх грошових зобов`язань у національній валюті України - гривні, на її території, як це регламентовано чинним в Україні законодавством, що вказує на його нікчемність.

Крім того, перед укладанням кредитного договору позичальнику не було, як в усній, так і письмовій формі, надано (надано у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб) інформації про умови кредитування, а також не надано йому необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації, що стосується отриманого ним кредиту, яка б забезпечила можливість його свідомого і компетентного вибору.

Також, банком не було ознайомлено позичальника з орієнтованою сукупною вартістю кредиту; не зазначено у кредитному договору детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача; не попереджено позичальника, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за ним несе споживач, що в розумінні статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є також введенням позичальника в оману, наслідком чого є недійсність оспорюваного кредитного договору.

У зв`язку із тим, що відбулося різке знецінення національної валюти і курс долара США зріс майже в п`ять разів у порівнянні з курсом, що діяв на момент укладення кредитного договору, заробіток позичальника зменшився, а платежі за договором у гривневому еквіваленті лише збільшилися.

Оскільки банком не було повідомлено (роз`яснено) позичальнику про можливість настання для нього валютних ризиків, які є наслідком зміни курсу національної валюти; не було надано консультацій з питань виконання кредитного договору; неналежне, з грубим порушенням законодавства, юридичне оформлення банком самого договору; не повідомлення банком позичальника про можливість настання для нього валютних ризиків, - вказує на те, що такі дії банку вже завчасно були спрямовані на порушення прав позичальника на достатній життєвий рівень для себе та його сім`ї, що включає його право на достатнє харчування, одяг, житло, передбачене статтею 48 Конституції України, і як наслідок є введення позичальника в оману, у розумінні статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 230 ЦК України.

Крім того, умови договору є несправедливими, оскільки є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, так як зі змісту розділу 5 кредитного договору убачається, що на відміну від розділу 4, за яким сторони одна перед одною мають певні зобов`язання, відповідальність за порушення таких зобов`язань несе тільки позичальник.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд визнати недійсним у цілому кредитний договір від 01.09.2008 року за №833-022/ФКВ-08, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» в особі Закарпатської філії ТОВ «Український промисловий банк», та визнати недійсним у цілому договір іпотеки від 01.09.2008 року за №833-022/Zфквіп-08, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» в особі Закарпатської філії ТОВ «Український промисловий банк», посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за №2247.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам у позовній заяві.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Закарпатський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною 1 статті 215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Судом установлено, що 01 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір №833-022/ФКВ-08, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 10 000,00 доларів США (т.1 а.с. 16-24).

За умовами п.1.11 кредитного договору, позичальник взяв на себе зобов`язання сплачувати на користь Укрпромбанку платежі за цим договором та графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору (Додаток №1). Відповідно до п.1.4 кредитного договору, метою кредитування є споживчі цілі.

Цього ж дня між позичальником та банком було укладено договір іпотеки №833-022/Zфквіп-08, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за №2247 (т.1 а.с. 25-28).

30.06.2010 року ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельтабанк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ Дельта Банк».

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Український промисловий банк» Національним Банком України 13 грудня 2001 року видано банківську ліцензію № 67 та дозвіл № 67-3 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банківську діяльність», згідно з додатком до цього дозволу. Відповідно до додатку до дозволу №67-3 від 26 січня 2004 в перелік операцій, які має право здійснювати ТОВ «Український промисловий банк», входять операції з валютними цінностями: неторговельні операції з валютними цінностями; ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті; ведення кореспондентських рахунків банків (нерезидентів) у грошовій одиниці України; відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; відкриття кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному рахунку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; операції з банківськими металами на валютному ринку України; інші операції з валютними цінностями на міжнародних ринках (т.1 а.с. 96-98).

Отже банк мав право на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, і операцій з надання кредитів в іноземній валюті та операцій з отримання платежів за цими договорами в іноземній валюті.

Судом першої інстанції вірно установлено, що шляхом підписання вище вказаного кредитного договору позивач ОСОБА_1 підтвердив факт письмового ознайомлення з умовами кредитування банку та отримання копії відповідного листа-повідомлення про умови кредитування банку, за яким надається цей кредит. А також підтвердив, що уважно ознайомився зі змістом цього договору, всі умови цього договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень немає, та зобов`язується їх дотримуватись і виконувати (п. 7.1 кредитного договору).

Позичальник ОСОБА_1 власноручно підписав і додаток №1 до кредитного договору № 833-022/ФКВ від 01.09.2008 року, в якому наведено графік погашення платежів за кредитним договором.

Також позивач при укладенні кредитного договору підписав лист-повідомлення про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту по банківському продукту «Кредитна пропозиція».

Отже укладаючи кредитний договір ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, а саме : валюта кредиту, сума кредиту, термін кредитування, розмір щомісячних платежів за користування кредитними коштами, графік погашення кредиту, розмір штрафних санкцій, тощо, та погодився із ними, підписавши договір без зауважень, отримав грошові кошти і лише у жовтні 2015 року, більше ніж через сім років після отримання кредиту та виконання зобов`язань за ним зі сплати кредиту та відсотків, заявив позовні вимоги про визнання цього кредитного договору недійсним.

Однак при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 мав можливість обирати валюту кредитування. Обираючи долар, як валюту кредиту, позивач виходив із невеликого розміру процентної ставки для кредитів у цій валюті по відношенню до інших валют, у тому числі національної валюти України.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про введення його банком в оману, оскільки підписавши кредитний договір, він також погодився з пунктом 7.9. договору та підтвердив, що не знаходиться під впливом омани, насильства, погрози, зловмисної дії або збігу важких обставин.

Що стосується твердження ОСОБА_1 про те, що існує дисбаланс прав та обов`язків сторін кредитного договору, зокрема встановлення обмеженої відповідальності банку стосовно прийнятих ним зобов`язань, то зазначене спростовується умовами кредитного договору, а саме п. 5.1 договору, де зазначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору в порядку передбаченому чинним законодавством України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за його недоведеністю.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 травня 2019 року.

Суддя-доповідач :

Судді :