ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/140/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/931/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Купельського А.В.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

позивача-відповідача ОСОБА_3 ,

відповідача-позивача ОСОБА_4 ,

її представника ОСОБА_5 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Скаржинецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , Скаржинецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року,

встановив:

У січні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , Скаржинецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (далі - Рада) про визнання права власності на спадкове майно.

ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , внаслідок чого відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок). Спадкоємцями ОСОБА_7 першої черги за законом є його матір, ОСОБА_1 , діти, ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , дружина, ОСОБА_4 Усі спадкоємці прийняли спадщину в установленому законом порядку. Житловий будинок побудований ОСОБА_7 до вересня 2000 року, тобто до шлюбу з ОСОБА_4 , і є особистою приватною власністю спадкодавця. Не зважаючи на те, що ОСОБА_7 оформив право власності на житловий будинок у період перебування в шлюбі з відповідачем, на вказане нерухоме майно не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, тому кожний із спадкоємців має право на ј частину спадщини.

За таких обставин ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 просили суд визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право власності на ј частину житлового будинку за кожним.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , Ради про визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що житловий будинок набутий нею та ОСОБА_7 за час шлюбу і належав їм на праві спільної сумісної власності, внаслідок чого після смерті останнього відкрилася спадщина на Ѕ частину цього будинку, в якій частки спадкоємців є рівними.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просила суд визнати за нею право власності на 5/8 частин житлового будинку.

Вказані позови об`єднані судом першої інстанції в одне провадження.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року позови задоволено частково. Визнано право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на 189/800 частин житлового будинку за кожним у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 Визнано право власності ОСОБА_4 на 233/800 частин житлового будинку. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Суд виходив з того, що 89% спірного житлового будинку є особистою приватною власністю спадкодавця, а решта 11 % цього будинку є спільним майном подружжя, тому частка будинку, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 становить 94,5% або 756/800. Частка ОСОБА_4 у праві власності на житловий будинок, як спільне майно подружжя, що не підлягає розподілу між спадкоємцями, становить 5,5% або 44/800.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що житловий будинок набутий ОСОБА_4 і ОСОБА_7 за час шлюбу та належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а підстави для звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до суду з первісним позовом відсутні. Натомість, суд узяв до розгляду неналежні докази та дійшов помилкового висновку про готовність житлового будинку на час реєстрації шлюбу спадкодавця на 89%. Отже судом неправильно визначені частки сторін у спадковому майні після смерті

ОСОБА_7.ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 і Рада не подали відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників судового процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю, а ОСОБА_6 і ОСОБА_3 - дітьми ОСОБА_7 З 15 грудня 2000 року ОСОБА_7 перебував із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Ради від 5 серпня 1998 року №4 ОСОБА_7 надано земельну ділянку площею 0,17 га в с . Перегінка, Ярмолинецького району Хмельницької області . 21 січня 1999 року ОСОБА_7 отримав будівельний паспорт на забудову цієї земельної ділянки, на якій у подальшому був зведений житловий будинок.

На підставі рішення виконавчого комітету Ради від 25 лютого 2010 року №6 ОСОБА_7 оформив право особистої власності на житловий будинок, а 15 березня 2010 року Рада видала йому свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина, яку сторони як спадкоємці першої черги за законом прийняли в установленому законом порядку, звернувшись протягом шести місяців з часу відкриття спадщини до нотаріуса з відповідними заявами.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частиною 2 статті 12 Закону України від 7 лютого 1991 року №697-ХІІ «Про власність» (далі - Закон №697-ХІІ), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, і ст. 16 Закону №697-ХІІ майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні положення містяться у ст. 60 СК України.

В силу ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

За змістом ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України (статті 22 КпШС України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норми статті 60 СК України (статті 22 КпШС України) застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_7 розпочав будівництво житлового будинку в 1999 році, тобто ще до реєстрації 15 грудня 2000 року шлюбу з ОСОБА_4

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 вказали на те, що фактично житловий будинок був побудований у 1999-2000 роках. При цьому станом на вересень 2000 року були виконані наступні будівельні роботи: зведено фундамент і зовнішні стіни будинку; облаштовано залізобетонне перекриття між першим та другим поверхами, між другим поверхом та дахом; встановлено конструкцію даху з дерев`яних балок з повним перекриттям будинку шифером та облаштуванням фронтонів; на першому поверсі встановлено міжкімнатні простінки з вбудованим пічним опаленням, поштукатурено стіни та стелі, встановлено міжкімнатні дерев`яні двері та вікна з дерев`яними рамами, проведено освітлення; на другому поверсі облаштовано міжкімнатні цегляні простінки з пічним опаленням, встановлено одні дубові міжкімнатні двері, облаштовано бетонну стяжку підлоги; з зовнішньої сторони будинку встановлено металеві сходи на дах.

Згідно висновку експерта від 28 листопада 2016 року №106/16, враховуючи проведення цих робіт, станом на вересень 2000 року ступінь готовності будинку склав 89%.

ОСОБА_4 не спростувала ці докази, а у суду були відсутні підстави для визнання їх неналежними або недопустими.

У свою чергу, сама ОСОБА_4 в суді визнала, а допитані з її боку свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 підтвердили ту обставину, що на час реєстрації шлюбу між ОСОБА_7 і ОСОБА_4 уже було зведено фундамент і зовнішні стіни будинку, облаштовано перекриття між поверхами та дахом, встановлено конструкцію даху з дерев`яних балок з повним перекриттям будинку шифером та облаштуванням фронтонів.

Отже докази у справі достовірно вказують на те, що 89/100 частин житлового будинку набуто ОСОБА_7 до шлюбу та належало йому на праві особистої приватної власності. Інші 11/100 частин житлового будинку набуті ОСОБА_7 і ОСОБА_4 за час шлюбу та є їх спільною сумісною власністю подружжя.

На думку суду апеляційної інстанції, вказані факти є беззаперечно встановленими та належно обґрунтованими.

Джерелом набуття ОСОБА_7 права власності на 89/100 частин житлового будинку є його особисті кошти та особиста праця, тому реєстрація права власності на житловий будинок уже в період перебування останнього в шлюбі з ОСОБА_4 не може змінити правовий статус набутого ним у власність майна.

Посилання ОСОБА_4 на те, що весь житловий будинок належав їй і ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності подружжя не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Доводи ОСОБА_4 про неналежність доказів, якими підтверджуються вищевказані обставини, є необґрунтованими.

Статтями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Як передбачено ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

В силу ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріали справи достовірно вказують на те, що до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_7 увійшло 94,5% житлового будинку або 756/800 частин у праві спільної власності на майно, з яких 89% - особиста приватна власність спадкодавця, а 5,5% - частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності на майно. Частка ОСОБА_4 у житловому будинку, яка підлягає розподілу між спадкоємцями, склала 5,5% або 44/800 частин у праві спільної власності на майно.

За таких обставин суд першої інстанції правильно керувався тим, що сторони як спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 набули право в порядку спадкування на 189/800 частин у праві власності на житловий будинок кожний, а, враховуючи розмір частки ОСОБА_4 у спільній сумісній власності на майно подружжя, остання набула право на 233/800 частин житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаних висновків суду.

Між сторонами існує спір щодо розміру часток у праві на спадщину, який підлягає вирішенню в судовому порядку, тому посилання ОСОБА_4 на відсутність підстав для звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до суду з первісним позовом і необхідність закриття провадження у справі є безпідставними.

При розподілі судових витрат судом першої інстанції дотримано норми процесуального закону щодо присудження цих витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 травня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.М. Костенко

/підпис/ А.В. Купельський

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Баськов М.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 39