Постанова

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 554/66/18

провадження № 61-47544св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Полтавський районний відділ поліції головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 15 серпня 2018 року у складі судді Кулешової Л. В. та постанову Полтавського апеляційного суду

від 13 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І.,

Дряниці Ю. В., Чумак О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Полтавського районного відділу поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 17 вересня 2017 року, через Державну установу «Урядовий контактний цент» Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади, ОСОБА_1 направив начальнику Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області заяви, в яких повідомив про факт не подання з 01 січня 2017 року в установленому законом порядку електронних декларацій депутатами Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Повідомленням від 02 жовтня 2017 року за вих. № Ф-737 позивача проінформовано, що за даним фактом Полтавським РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000614, внесеного 23 червня

2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-1 КК України.

Вказане кримінальне провадження відкрито за фактом неподання електронної декларації депутатом Микільської сільської ради ОСОБА_2 , тому приєднання у вказане провадження заяв про вчинення правопорушень іншими особами є протиправним.

Внаслідок вказаних неправомірних дій працівників Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області він був змушений звертатися до суду за захистом порушених прав та інтересів, витрачав свій час, отримував стреси, душевні хвилювання та психоемоційні навантаження, відстоюючи свої порушені права.

Ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду міста Полтави, зобов`язано службових осіб Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області виконати вимоги статті 214 КПК України та внести відповідні відомості до ЄРДР.

Системна протиправна бездіяльність посадових осіб Полтавського районного відділу поліції, що полягала у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР щодо неподання у встановленому порядку електронних декларацій з 01 січня 2017 року депутатами Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що встановлено відповідними судовими рішеннями, змусила позивача відстоювати у судових засіданнях свої порушені права, звертаючись із заявами та скаргами, що завдало йому моральних страждань. Через нервові навантаження і щоденні психологічні стреси він був госпіталізований до Полтавського обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру, де проходив лікування у період з 30 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року.

Зазначена неправомірна бездіяльність відповідача заподіяла ОСОБА_1 моральної шкоди, яку він оцінює в 10 000 000,00 грн.

ОСОБА_1 просив стягнути з державного бюджету через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі

10 000 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 15 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено та не надано належних доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачем Полтавським районним відділом поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, який до того ж не є юридичною особою та є неналежним відповідачем.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 15 серпня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

23 листопада 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 15 серпня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 добросовісно повідомив Полтавському РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області відомі йому факти та обставини щодо неподання у встановленому законом порядку електронних декларацій з 01 січня 2017 року депутатами Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області та прохав вжити належних заходів щодо правового та іншого захисту в зв`язку з таким інформуванням, але вказана вимога не була дотримана, у зв`язку з цим він змушений був звертатися до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Суди попередніх інстанцій проігнорували наявне відкрите та системне порушення його прав, як громадянина України, моральне знущання над ним, інвалідом війни 2-ї групи, учасником бойових дій, ветераном Національної поліції, що доведено відповідними ухвалами Октябрського районного суду міста Полтави, якими задоволені його скарги на бездіяльність слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області та зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявами про вчинення кримінального правопорушення.

Посилається на судові рішення Європейського суду з прав людини, якими обґрунтовує своє право на звернення до суду з даним позовом та право на ефективний засіб юридичного захисту і справедливий суд.

Залучення до участі у справі прокурора не було виправданим та надало переваги стороні відповідача, чим порушено принцип рівності сторін.

Заперечує посилання судів щодо необхідності залучення до справи Головного управління Національної поліції в Полтавській області, як юридичну особу, оскільки зазначене відомство не порушувало його прав, а відтак він правомірно визначив відповідачем Державу Україну в особі інших державних органів.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопад 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Октябрського районного суду міста Полтави.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінка обставин справи, та мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки сама по собі бездіяльність посадових осіб відповідача, відповідальних за реєстрацію заяв про кримінальні правопорушення та внесення відомостей до ЄРДР, що встановлено ухвалами Октябрського районного суду міста Полтави за наслідками розгляду скарг ОСОБА_1 , поданими в порядку КПК України, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, настання якої не доведено, як і не доведено причинно-наслідковий зв`язок між вказаною бездіяльністю та станом здоров`я позивача, з приводу якого той перебував на лікуванні у Полтавському обласному клінічному шкірно-венерологічному диспансері.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи заявника про відсутність в оскаржуваних судових рішеннях посилання на практику Європейського суду з прав людини, як джерела права, відповідають змісту оскаржуваних судових рішень, однак не спростовують правильність висновків судів щодо підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

Є безпідставними доводи заявника щодо порушення принципу рівності сторін у зв`язку із залучення до участі у справі прокурора, яке не було виправданим та надало переваги стороні відповідача, оскільки згідно правил чинного законодавства, прокурор вправі вступити в справу для захисту інтересів Держави, так як порушується питання щодо стягнення з Державного бюджет України значних грошових коштів.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Октябрського районного суду міста Полтави

від 15 серпня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 13 листопада 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 15 серпня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська