Дата документу 29.05.2019 Справа № 334/5199/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 334/5199/18

Провадження №22-ц/807/1931/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04 березня 2019 року, повний текст якого складено 13 березня 2019 року, в складі судді Козлової Н.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до своєї доньки ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась донька - ОСОБА_3 (відповідач), про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області зроблено запис за № 50 та видано свідоцтво про народження. В графі батьки, матір`ю зазначена - ОСОБА_4 (позивач). На час народження дочки прізвище позивача було ОСОБА_5 , на даний час прізвище ОСОБА_6 . На даний час прізвище дочки - ОСОБА_7 .

Позивачка з 1995 року має хронічні захворювання - порушення функції суглобів нижніх кінцівок II ст., преглаукома обох очей, хронічний гастродуоденіт, гіпертонічна хвороба II ст., церебросклероз II; потребує постійного підтримуючого лікування, допомоги. На даний час вона є непрацездатною особою за віком. Пенсія, яку вона отримує у розмірі 1573 грн. не забезпечує необхідного мінімуму проживання. Інших джерел доходів позивачка не має.

Кожен місяць вона купує високовартісні ліки, які необхідні їй у зв`язку з її захворюваннями. Несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. ЇЇ матеріальне становище на даний час є вкрай важким.

Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу в розмірі 1000 грн. щомісяця відмовляється, не відвідує її, не доглядає та не цікавиться станом здоров`я матері. Фактично залишивши її напризволяще, тобто своїми діями висловлює байдужість до неї та її життя.

Враховуючи зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1000 гривень щомісячно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не надав оцінку письмовим доказам довідкам про стан здоров`я, які були надані позивачем; зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. Суд не прийняв до уваги, що позивачка є пенсіонером, тобто непрацездатною, хворіє низкою захворювань, отримує пенсію, якої не вистачає для задоволення мінімальних життєвих потреб, та потребує утримання своєї дочки.

Від ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що позивачка посилається на докази, які відповідно до вимог ЦПК України не є належними та допустимими. Твердження позивача про недостатність пенсії на лікування не підтверджено належними та допустимими доказами про розмір необхідних витрат, що позбавляє суд визнати позивача таким, що потребує матеріальної допомоги. Також не надано доказів на підтвердження необхідності отримання сторонньої допомоги.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2019 року справу передано у провадження судді Воробйової І.А. (а.с. 114).

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 19 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Запорізького апеляційного суду № 218 від 13.05.2019 року у зв`язку з призначенням судді Воробйової І.А. суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Указом Президента України від 07.05.2019 р. № 195/2019 «Про призначення суддів Верховного Суду» та відрахування зі штату суду на підставі наказу № 77-к від 10.05.2019 р. «Про виключення зі складу суддів суду судді Воробйової І.А.» призначено повторний автоматизований розподіл цієї цивільної справи (а.с. 128).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 року справу передано у провадження судді Кримської О.М. (а.с. 129).

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позову, виходив з того, що позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження необхідності отримання матеріальної допомоги з боку відповідача. Факт непрацездатності позивачки та отримання нею пенсійних виплат, у незначній, на її думку, сумі, не є підставою для стягнення аліментів на її утримання.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 , що не заперечується відповідачем.

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, серія НОМЕР_1 , довідками Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя № 1069 від 12 лютого 2018 року та № 3099 від 22 травня 2018 року (а.с. 14, 15, 18).

З копії довідки управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району № 4275 від 22.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району та не отримує ніяких видів державних соціальних допомог (а.с. 16).

Відповідно до ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

За приписами статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Непрацездатною, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

У пункті 21 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено судам, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

Відповідно до ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Судом встановлено, що згідно з копією довідки Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя № 3099 від 22 травня 2018 року пенсія позивача у листопаді 2017 року квітні 2018 року становить 1573, 69 грн. щомісячно.

Згідно з копією довідки про доходи № 9118 6917 9762 1116 від 05.03.2019 року пенсія позивача у грудні 2018 року лютому 2019 року становить 1618, 69 щомісячно (а.с. 107).

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у 2017 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" у 2019 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень.

Отже, пенсія позивача не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої вона відноситься.

Позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували б, що отримувана нею пенсія не забезпечує її потреб.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції правильно виходив із того, що принциповим питанням розгляду даного спору є доведеність двох одночасно підстав для отримання аліментів на позивача - його непрацездатність та потреба у матеріальній допомозі.

Якщо непрацездатність позивача не викликає сумніву, то потреба у матеріальній допомозі з боку відповідача має бути доведена.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, посилалась на те, що вона має хронічні захворювання; пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімуму проживання; кожен місяць купує високовартісні ліки, несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Крім того, в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив письмові докази, а саме: довідку № 80 від 03.08.2018 року, довідку № 80 від 06.08.2018 року, довідку № 183 від 12.06.2018 року, які видані Комунальною установою «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» (а.с. 27-28), з яких вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на лікуванні з діагнозом: «ДОА колінних ІІІ-ІV ст.. Змішана контрактура колінних суглобів. Больовий синдром. ПФ ІІІ ст.» Отримує лікування, продовжує хворіти, потребує оперативного лікування в ендопротезуванні обох колінних суглобів.

Сама по собі наявність у позивача захворювань без підтвердження належними доказами потреби у матеріальній допомозі не є підставою для стягнення з відповідача аліментів. Позивачем не надано доказів на підтвердження понесених нею щомісячних витрат на придбання ліків.

Посилання апелянта на те, що вона потребує оперативного лікування не є підставою для покладення на відповідача аліментних зобов`язань, оскільки відповідно до статті 206 СК України позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено факт потреби у матеріальній допомозі є правильними, законними та обґрунтованими..

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04 березня 2019 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка