КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4241/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за клопотанням ОСОБА_3, боржник: ОСОБА_4, заінтересована особа: Міністерство юстиції України, про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародного договору,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року,

встановив:

у листопаді 2018 року представник ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародного договору, в якому просила надати дозвіл на примусове виконання постанови № 500-12-336888-171 Вищого Суда (відділенням у справах сім'ї) Канади, провінції Квебек, округ Монреаль, що набрало законної сили 12 квітня 2018 року про відібрання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідача ОСОБА_4 та повернення його до матері ОСОБА_3 за постійним місцем проживання у Канаді.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року було відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою, представник боржника подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника боржника ОСОБА_5 та представника стягувача ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відкриваючи провадження по даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що форма та зміст клопотання відповідає вимогам ст.ст. 463-466 ЦПК України, а також враховуючи відомості електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», що місцем проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 є АДРЕСА_1, яка територіально відноситься до Дніпровського району м. Києва справа підсудна даному районному суду м. Києва.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що провадження відкрито із порушенням правил територіальної підсудності та просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва про відкриття провадження скасувати та направити дану справу на розгляд до Фастівського міськрайонного суду Київської області, оскільки він тривалий час проживає за адресою АДРЕСА_2.

У відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача зазначала, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до норм законодавства, постійним місцем проживання особи є зареєстроване з дотриманням установленого порядку реєстрації на території адміністративно-територіальної одиниці приміщення, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Як видно з матеріалів справи, стягувач через свого представника звернулася до суду з клопотанням про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародного договору, в якому просив надати дозвіл на примусове виконання постанови № 500-12-336888-171 Вищого Суда (відділенням у справах сім'ї) Канади, провінції Квебек, округ Монреаль, що набрало законної сили 12 квітня 2018 року про відібрання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідача ОСОБА_4 та повернення його до матері ОСОБА_3 за постійним місцем проживання у Канаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходження боржника.

У відповідності до ч.ч. 6,7,8,9 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п'яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, судом був надісланий запит про отримання відомостей щодо реєстрації місця проживання боржника. Відповідно до інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Дніпровського району.

Таким чином, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції діяв відповідно до норм ЦПК України та зробив правильний висновок, що справа підсудна саме Дніпровському районному суду м. Києва, оскільки боржник зареєстрований за адресою, що територіально відноситься до Дніпровського району м. Києва.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа підсудна Фастівському міськрайонному суду Київської області, оскільки відповідач постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 не ґрунтуються на приписах чинного законодавства з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходження боржника.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання, а також особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов'язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов'язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування. Однак, боржником не було вчинено жодних дій на підтвердження правомірної зміни постійного місця проживання.

Посилання представника апелянта на світлокопії довідок, які були додані до апеляційної скарги, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки ці довідки не можна визнати допустимими доказами по справі. В довідках не зазначено посаду, яку займає особа, що їх видала, хоча представник боржника стверджує, що це посадова особа Виконавчого комітету Фастівської міської ради. Надана до суду апеляційної інстанції копія Витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 19.04.2018 № 4/9, також не може бути доказом факту проживання боржника у м. Фастові, оскільки стягувач зверталась до Фастівської міської ради Виконавчого комітету Служби у справах дітей та сім'ї через те, що її син - ОСОБА_7 проживає у м. Фастові в будинку, який належить матері ОСОБА_4 Однак, в даному випадку клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду за місцем реєстрації боржника.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2019 року.

Головуючий

Судді