Справа № 165/2012/18 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р.
Провадження № 22-ц/802/268/19 Категорія: 50 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Грушицького А.І., Бовчалюк З.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітніх дітей за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

08 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що з відповідачем ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилося двоє дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які проживають разом із нею та перебувають на її утриманні.

За відповідачем рахується заборгованість по стягнутих судовим рішенням аліментах на неповнолітніх дітей у розмірі 20000 грн..

На даний час діти уже повнолітні та є студентами третього курсу денного відділення Державного вищого навчального закладу «Нововолинський електромеханічний коледж» державної форми навчання, яке закінчується 30 червня 2020 року.

Самостійно себе утримувати повнолітні діти не мають змоги, її доходи є незначні, а відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу.

З урахуванням наведеного, уточнивши позовні вимоги (а.с.27-28), просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_2 та на користь ОСОБА_3 у розмірі по 1300 грн. щомісячно кожному на період їх навчання, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення кожним з них 23-річного віку.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь повнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення навчання - 30 червня 2020 року, без урахування часу канікул.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення навчання - 30 червня 2020 року, без урахування часу канікул.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову у заявленому розмірі - по 1300 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення дітьми навчання, але не довше ніж до досягнення кожного з них 23-річного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на її безпідставність та зазначає про неможливість стягнення аліментів у заявленому розмірі.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду в частині визначення періоду стягнення аліментів підлягає зміні з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 являються батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які народилися ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.4-5).

Шлюб між сторонами розірвано 14.04.2004 року (а.с.3).

Діти проживають разом із матір'ю (а.с.7).

Згідно довідок Державного вищого навчального закладу «Нововолинський електромеханічний коледж» ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є студентами третього курсу денного відділення цього навчального закладу. Форма навчання - державна, термін навчання - по 30.06.2020 року. ОСОБА_3 отримує стипендію у розмірі 1250 грн., а ОСОБА_2 стипендії не отримує за результатами сесії (а.с.8, 9, 83, 84).

ОСОБА_1 працює прибиральницею у Територіальному центрі соціального обслуговування виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області та станом на червень 2018 року її заробітна плата становить 2416,73 грн. (а.с.13).

Згідно копії трудової книжки відповідач ніде не працює (а.с.42).

Також у відповідача є ще одна малолітня дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.46).

У суді першої інстанції відповідач не заперечував надавати допомогу синам, але у розмірі не більше ніж 500 грн. на кожного сина щомісячно, оскільки на даний час він має тимчасові заробітки приблизно 3000 грн. на місяць.

Про згоду відповідача із необхідністю сплачувати аліменти у такому розмірі стверджує і та обставина, що він рішення суду не оскаржував.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь обох синів аліментів у зв'язку із продовженням ними навчання у розмірі 500 грн. щомісячно кожному, суд першої інстанції вірно врахував, що сини навчаються на денній формі, у зв'язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребують матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, а також те, що у відповідача є ще одна малолітня дочка, яку він зобов'язаний утримувати та надавати допомогу на її лікування. Також суд дійшов обґрунтованого висновку, що аліменти у розмірі по 500 грн. відповідають потребам обох синів у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу. При цьому суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість вимог про стягнення аліментів у розмірі по 1300 грн. на кожну дитину, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати допомогу на утримання повнолітніх синів у такому розмірі.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом розміру аліментів спростовуються вищенаведеними обставинами страви.

Посилання в апеляційній скарзі на подання відзиву на позовну заяву з порушенням встановленого судом строку, а також не витребування судом інформації про дохід відповідача - відхиляються апеляційним судом, оскільки не впливають на правильність визначеного судом для стягнення на обох повнолітніх синів розміру аліментів.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо звільнення відповідача від обов'язку сплачувати аліменти під час перебування синів на канікулах, оскільки чинним законодавством таке виключення не передбачено, а той факт, що під час канікул ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не проходять навчання, не є підставою для звільнення від передбаченого статтею 199 СК України обов'язку батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, оскільки канікулярний час входить в період навчання.

За змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо звільнення відповідача від обов'язку сплачувати аліменти під час перебування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на канікулах є таким, що не відповідає нормам матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду підлягає зміні, шляхом виключення із нього посилання на фразу «без урахування часу канікул».

Крім того, суд першої інстанції визначив період стягнення аліментів без урахування вимог ст.ст.191, 201 СК України.

Згідно зі ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

А відповідно до ч.1 ст.191 цього Кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Позов пред'явлено 08 серпня 2018 року (а.с.1-2), а тому і присуджено аліменти мають бути з цієї дати, а не з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення періоду стягнення аліментів зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду у цій частині.

Керуючись ст.ст.268ч.5, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2018 року в даній справі в частині визначення періоду стягнення аліментів змінити.

У другому і третьому реченнях резолютивної частини рішення слова «починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення навчання - 30 червня 2020 року, без урахування часу канікул» замінити словами «починаючи з 08 серпня 2018 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення сином двадцяти трьох років».

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: