ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року

м.Суми

Справа №583/1642/18

Номер провадження 22-ц/816/2980/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

треті особи: Чупахівська об`єднана територіальна громада, Відділ в Охтирському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 лютого 2019 року в складі судді Ковальової О.О., ухвалене у м. Охтирка, повний текст якого складено 07 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в якому просили: визнати недійсними державні акти серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 на право власності на земельні ділянки площею 0,0791 га за цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, кадастровий номер НОМЕР_3 , та площею 0,2454 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3 , видані 07 серпня 2003 року на ім`я ОСОБА_4 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 в Державному земельному кадастрі на зазначені вище земельні ділянки, розташовані на території Чупахівської сільської ради Охтирського району Сумської області; визнати за ними право спільної сумісної власності на зазначені земельні ділянки.

Свої вимоги мотивували тим, що на підставі ордеру, виданого 16 червня 2000 року виконавчим комітетом Чупахівської селищної ради Охтирського району, вони вселилися в жилий будинок АДРЕСА_1 та набули на нього право власності. Будинок був придбаний у ОСОБА_4 ВАТ «Чупахівський цукровий завод» з метою подальшої передачі у комунальну власність, проте, на той час у продавця не були оформленні спадкові права на земельну ділянку за вказаною адресою, тому була домовленість, що разом з будинком він продає і земельну ділянку, про що ОСОБА_4 надав розписку і отримав повний розрахунок за угодою. Однак, у серпні 2003 року відповідач зареєстрував за собою право власності на земельні ділянки. Вказували, що з 2000 року вони користуються житловим будинком, сплачують податок за користування земельною ділянкою за цією ж адресою. Вважали, що у зв`язку з набуттям права власності на будинок вони набули право власності і на земельні ділянки, на які відповідач отримав державні акти з порушенням вимог земельного законодавства.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визнати недійсними державні акти на земельні ділянки та скасувати реєстрацію права власності на них за ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки при відчуженні об`єкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці, що належить на праві власності продавцеві, до набувача нерухомості переходить і право власності на землю. Відповідачем було написано розписку про продаж будинку разом із земельними ділянками, тому він не мав права оформляти на них право власності.

Відзиву на апеляційну скаргу учасники справи до апеляційного суду не подали.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Стеценка В.М., який підтримав доводи скарги, представника відповідача - адвоката Мальченка Д.В., який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 1999 року Охтирський МВ УМВС України в Сумській області звернувся до директора Чупахівського цукрового комбінату з листом № 10397 щодо вирішення питання з виділення житла для дільничного інспектора зі складом сім`ї з трьох чоловік (а.с. 21).

03 лютого 2000 року через Українську товарну біржу між ОСОБА_4 та ВАТ «Чупахівський цукровий завод» було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1 з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та 09 лютого 2002 року зареєстровано на праві комунальної власності за ВАТ «Чупахівський цукровий завод» (а.с. 24, 25).

Відповідно до розписки ОСОБА_4 від 14 лютого 2000 року, посвідченої секретарем Виконавчого комітету Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області 15 лютого 2000 року, земельну ділянку він продав разом з побудовами, претензій з приводу землі надавати не буде (а.с. 26).

18 січня 2001 року ВАТ «Чупахівський цукровий завод» на адресу ОСОБА_4 направило лист з вимогою нотаріального оформити купівлю-продаж земельної ділянки, прилеглої до жилого будинку по АДРЕСА_1 і проданого ним заводу на підставі договору від 03 лютого 2000 року (а.с. 28).

Однак, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельних ділянок за вказаною адресою будинку не було укладено.

16 червня 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області № 29 від 28 квітня 2000 року ОСОБА_1 на сім`ю у складі трьох чоловік видано ордер № 29 на право заняття двох кімнат в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Рішенням Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 03 жовтня 2002 року вказаний жилий будинок прийнято у комунальну власність Чупахівської територіальної громади (а.с. 33).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Охтирською районною державною адміністрацією від 27 грудня 2002 року жилий будинок переданий у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що 02 жовтня 2003 року здійснено реєстрацію в Охтирському міжрайонному бюро технічної інвентаризації (а.с. 36 - 38).

Також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 січня 2000 року ОСОБА_4 успадкував після смерті свого батька земельну ділянку площею 0,32 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,08 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,24 га), яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 63).

На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 отримав державні акти від 07 серпня 2003 року на право власності на земельні ділянки площею 0,0791 га для індивідуального житлового будівництва, кадастровий номер НОМЕР_3 , та площею 0,2454 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_4 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 60-61).

Рішення суду першої інстанції про відмову позивачу у позові мотивоване тим, що між ОСОБА_4 та ВАТ «Чупахівський цукровий завод» під час укладення договору купівлі-продажу жилого будинку, в належній формі не було укладено договору купівлі-продажу спірних земельних ділянок, тому до заводу та в подальшому до позивача не перейшло право власності на земельні ділянки.

Такий висновок місцевого суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, згідно із ст. 30 ЗК України 1990 року в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу будинку - 03 лютого 2000 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 22, 23 ЗК України 1990 року громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 18 ЗК України 1990 року придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності.

Частиною першою статті 47 ЦК УРСР в редакції, чинною на час укладення договору купівлі-продажу будинку, визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені обставини та положення вищезазначених норм земельного законодавства, яке було чинним на час вчинення правочину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки на час укладення договору купівлі-продажу будинку між ВАТ «Чупахівський цукровий завод» та ОСОБА_4 , останній у встановленому законом порядку не набув права власності на земельні ділянки, тому право власності на них не перейшло до заводу під час відчуження ОСОБА_4 будинку з господарськими спорудами, а в подальшому між ОСОБА_4 та ВАТ «Чупахівський цукровий завод» нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельних ділянок, відповідно до положень ст. 18 ЗК України 1990 року, укладено не було.

Наведені в апеляційній скарзі доводи заявника були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були додержані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик