У Х В А Л А

25.09.2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючої судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Вереш А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі уповноваженого представника ОСОБА_1 , заінтересована особа : головний державний виконавець Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П., ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П. під час виконання судового рішення , скасування постанови від 26.06.2017 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»,заінтересована особа : головний державний виконавець Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П., Фаб`як ОСОБА_3 звернулося до суду зі скаргою в порядку ст. 383 ЦПК України на дії та рішення головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П. під час виконання судового рішення, скасування постанови від 26.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні та зобов`язання вчинити певні дії.

Мотивуючи вимоги скарги, заявник вказує на те, що постановою головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищуком М.П. 15.04.2015 року відкрито виконавче провадження № 47249722 з примусового виконання виконавчого листа № 308/11858/13-ц виданого Ужгородським міськрайонним судом 27.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Банк Фінанси та Кредит» суми заборгованості за кредитним договором в сумі 1 892 946,69 грн. та сплачені судові витрати. 26.06.2017 року головним державним виконавцем Грицищук М.ІІ. у вказаному виконавчому провадженні № 47249722 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених п.2, 9 ч.1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження. Підставою для повернення виконавчого документу є встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона (мораторій) на звернення стягнення на майно, що виключає можливість виконання рішення суду та відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.9 та п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Заявник вважає такі дії державного виконавця по винесенню постанови про повернення виконавчого провадження по відношенню до стягувача незаконними та протиправними. Зазначає, що щодо наявності встановленої відповідно до вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони (мораторію) на звернення стягнення на майно зауважень нема. Вказує, що відповідно до ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження виконавець виносить постанову про повернення виконавчого документа стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилося безрезультатними.

Однак, заявник вважає дії державного виконавця незаконними, оскільки державним виконавцем винесено постанову всупереч приписам ЗУ Про виконавче провадження, зокрема в частині неправдивості висновку щодо відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення та в частині розшуку такого майна.

Заявник вважає , що державним виконавцем винесено постанову всупереч приписам ЗУ Про виконавче провадження, державним виконавцем не здійснені заходи , щодо розшуку майна, на яке можливо звернути стягнення , державний виконавець не оголосив в розшук транспортний засіб Боржника, тощо.

Заявник вказує, що постанова про повернення виконавчого документа є передчасною з огляду на те, що державний виконавець не здійснював перевірки майнового стану боржника у відповідності до норм ЗУ Про виконавче провадження. Державним виконавцем всупереч вимогам ЗУ Про виконавче провадження вжито не всіх заходів для фактичного виконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа.

Заявник зазначає, що, не було здійснено весь обсяг дій, передбачених діючим законодавством, для виконання судового рішення, що потягло за собою порушення прав заявника.

На підставі викладеного представник заявника просить суд: визнати дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П., що полягають у постановленні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 47249722 від 26.06.2017 року неправомірними; скасувати постанову державного виконавця від 26.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 47249722; зобов`язати головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П. здійснити необхідні заходи примусового виконання рішення суду за місцем реєстрації боржника ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 та зобов`язати головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П. здійснити необхідні заходи примусового виконання рішення суду щодо розшуку майна (ТЗ Nissan Patrol, 2005 р.в. ДНЗ НОМЕР_1 , боржника) ОСОБА_4 , що передбачені ч.2 ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження».

Представник заявника ( стягувача) в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив суд їх задоволити з підстав та мотивів викладених у скарзі. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги скарги просив задоволити.

Заінтересована особа - головний державний виконавець Грицищук М.П. - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заперечення на скаргу, згідно з якими просив відмовити у задоволенні скарги . Зокрема вказав на те, що оскаржувана постанова була винесена правомірно, відповідно до вимог Закону. Ним, як державним виконавцем, вжито зходів щодо виконання виконавчого документу.

Представник ОСОБА_4 в судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у його відсутності, згідно якої просив відмовити в задоволенні скарги за безпідставністю .

З огляду на те, що згідно ч.2 ст.450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд дійшов висновку, що не зважаючи на неявку представників стягувача, боржника та головного державного виконавця Грицищук М.П. , скарга Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» може бути розглянута судом у судовому засіданні 25.09.2019 року.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. ст. 13, 81ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається із змісту скарги, така подана в порядку ст. 383 ЦПК України.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

З огляду на вищевикладене, при вирішенні вимог скарги, слід керуватися положеннями Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України (в редакціі , яка діяла станом на час звернення до суду із скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається саме на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним. Це призвело б до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплексдій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012) ; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № П-рп/2012).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, щовизначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обовязковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець встановив обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено судом, на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15.09.2014 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором, 27.02.2015 року Ужгородським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» суму заборгованості та суму судового збору.

Судом встановлено, що 15.04.2015 року постановою головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження №47249722 з примусового виконання виконавчого листа № 308/11858/13-ц виданого Ужгородським міськрайонним судом 27.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором та суму судового збору.

Державним виконавцем після відкриття провадження у справі було вжито ряд заходів по виконанню рішення cуду.

Державним виконавцем 12.05.2017 року було надіслано запити до ДФС та Пенсійного фонду України про надання інформації про наявність у боржника відкритих рахунків у банківських установах про джерела отримання доходів боржником та про отримання боржником пенсії.

10.05.2017 р. з метою вивчення майнового стану боржника державним виконавцем надіслано запити до головного сервісного центру ТСЦ № 2141 МВС України в з/о про наявність транспортних засобів зареєстрованих за боржником, в Управління Держземагенства в Ужгородському районі про наявність земельних ділянок зареєстрованих за боржником.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру № 2141 за боржником ОСОБА_7 транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно відповіді з Управління Держзегеокадастру в Ужгородському районі З/о земельні ділянки за боржником не зареєстровані.

Згідно відповіді ДФС України № від 13.05.2017 р. у боржника ОСОБА_7 , відсутні відкриті рахунки у банківських установах.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України № від 16.05.2017 р. боржник ОСОБА_7 не отримує пенсію.

Згідно відповіді ДФС України № від 17.05.2017 р. боржник ОСОБА_7 не отримує доходи.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України № від 17.05.2017 р. не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами.

Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України у З/о боржник ОСОБА_8 знятий з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 а у Львівську область Соколівський район.

Згідно акту державного виконавця від 26.06.2017 року засвідчено, що при виході державного виконавця за участі понятих за місцем проживання боржника за адресою АДРЕСА_1 , за даною адресою боржник не проживає та відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості по виконавчому документу.

26.06.2017 року державним виконавцем Грицищук М. в межах виконавчого провадження №47249722 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених п.2,9 ч.1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження.

Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем було вказано п. 2 ,9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона (мораторій) на звернення стягнення на майно, що виключає можливість виконання рішення суду та у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення і заходи здійснені державним виконавцем щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вважаючи винесену постанову передчасною, винесену з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження» банк звернувся до суду зі скаргою.

Відповідно до ч. 8 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції Закону, яка діяла на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Як встановлено судом ОСОБА_7 наданий строк до 22 квітня 2015 року для добровільного виконання рішення .

При цьому судом зазначається, що державним виконавцем дії щодо виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15.09.2014 року у період з 23.04.2015 року (наступний робочий день після закінчення строку для самостійного виконання) по 07.05.2015р. (дата направлення запиту до відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області ) , а також у період з 01.07.2015 року по 10.05.2017 (дату направлення запитів до ДФС, Пенсійного фонду, територіального сервісного центру № 2141 МВС України в З/о , Управління Держземагенста в Ужгородському районі) фактично не здійснювалось.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Частинами 4, 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до п. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Судом встановлено, що ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено конкретних строків, на протязі яких державний виконавець повинен здійснити всі необхідні заходи в межах виконавчого провадження щодо фактичного виконання рішення суду.

Згідно з п. 5 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження, у подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 «Про виконавче провадження», виконавче провадження припиняється, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Наразі суд зазначає, що у оскаржуваній постанові державним виконавцем зазначається, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення і заходи здійснені державним виконавцем щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому наявні у матеріалах справи докази вчинення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження», не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду.

З доданих до суду копій виконавчого провадження не вбачається вчинення державним виконавцем всіх повних, належних та обєктивних виконавчих дій для виконання рішення суду , з урахуванням, зокрема, вимог ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду якджерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції («Київ Головного проти Італії», заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, невиконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Cуд зазначає, що матеріали справи підтверджують перебування виконавчого документа № 308/11858/13-ц виданого Ужгородським міськрайонним судом 27.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором та суму судового збору на виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області. На момент звернення заявника з відповідною скаргою до суду, зазначене судове рішення не виконано.

Матеріали справи не містять даних про направлення державним виконавцем чергових запитів з метою повторної перевірки майнового стану боржника, як це визначено положеннями статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження».

Аналізуючи матеріали справи, необхідно дійти висновку, що останні не містять будь-яких даних про дотримання державним виконавцем вимог ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» в частині здійснення періодичних перевірок майнового стану боржника на предмет виявлення в нього нерухомого та рухомого майна.

Натомість, при примусовому виконанні судового рішення державний виконавець обмежився направленням запитів до відповідних компетентних органів лише один раз, не забезпечивши в подальшому визначеної законом перевірки не рідше ніж один раз на два тижні для виявлення рахунків боржника та одного разу на три місяці перевірку для виявлення нерухомого та рухомого майна боржника, його майнових прав і отримання інформації щодо його доходів.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Здійснюючи судовий контроль за виконанням судових рішень, суд зобов`язаний перевіряти дотримання державним виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Виходячи з наявних матеріалів справи, судом встановлено, що в порушення вимог ч.8 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем порушений обов`язок перевірки щодо виявлення рахунків боржника не рідше ніж один раз на два тижні та виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника не рідше одного разу на три місяці.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вище встановлені обставини , керуючись наведеними приписами процесуального та матеріального законодавства, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення - постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу прийнята з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі у зв`язку з тим, що державним виконавцем не вчинено всіх можливих та необхідних дій вчасно та періодично, щодо виконання рішення суду , при тому, що виконавче провадження № 47249722 тривало понад два роки, чим саме порушив право стягувача.

Відтак дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві № 47249722 від 26.06.2017 року судом визнаються неправомірними, а відповідна постанова підлягає скасуванню.

Що стосується вимог представника заявника в частині зобов`язати головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П. здійснити необхідні заходи примусового виконання рішення суду за місцем реєстрації боржника ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 та зобов`язати головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П. здійснити необхідні заходи примусового виконання рішення суду щодо розшуку майна (ТЗ Nissan Patrol, 2005 р.в. ДНЗ НОМЕР_1 , боржника) ОСОБА_4 , що передбачені ч.2 ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження», суд виходить з наступного.

Згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця непізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Як розяснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справи у п. 18 постанови №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі визнання неправомірними рішення, дій або без-діяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобовязувати зазначених осіб довчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимоги заявника щодо зобов`язання головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П. здійснити необхідні заходи примусового виконання рішення суду за місцем реєстрації боржника ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 та необхідні заходи примусового виконання рішення суду щодо розшуку майна (ТЗ Nissan Patrol, 2005 р.в. ДНЗ НОМЕР_1 , боржника) ОСОБА_4 , враховуючи право державного виконавця самостійно визначати та вчиняти дії, направлені на виконання рішення суду, а суди не наділені повноваженнями державного виконавця, а лише перевіряють правильність та повноту вчинення виконавчих дій.

За таких обставин, скаргу потрібно задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Крім того, у відповідності до ст. 452 ЦПК України на органи державної виконавчої служби покладаються судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 247, 260, 261, 354, 447, 450, 451 ЦПК України, ст.ст. 37, 48, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі уповноваженого представника ОСОБА_1 , заінтересована особа : головний державний виконавець Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П., ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П. під час виконання судового рішення , скасування постанови від 26.06.2017 року та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П. при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві № 47249722 від 26.06.2017 року неправомірними.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2017 року прийняту в межах виконавчого провадження № 47249722 .

В решті вимог скарги - відмовити.

Стягнути з Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови с уду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Заявник Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» (Київ, вул. Січових Стрільців 60 , 04050)

Заінтересована особа:

Головний державний виконавець Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищук М.П., (м. Ужгород, вул. Заньковецької 10.)

ОСОБА_2 ( адреса листування представника ОСОБА_9 - АДРЕСА_2 . Ужгород АДРЕСА_3 )

Дата складання повного тексту ухвали 25.09.2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца