Справа № 462/972/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2019 року м.Львів

головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Румілова Н.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» 23911,10 грн. заборгованості по заробітній платі та 36277,38 грн. середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, а всього 60188,48 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до Наказу №21к від 21.05.1996 року був прийнятий у порядку переведення з фірми ВТЦ ЛОРТА на посаду інженера-конструктора другої категорії в ДП «ВТЦ «ЛОРТА». 11 лютого 2000 року відповідно до Наказу №26 від 11.02.2000 року був переведений інженером-конструктором першої категорії ДП «ВТЦ «ЛОРТА». ВТЦ «ЛОРТА» реорганізоване шляхом приєднання його до ДП «ЛОРТА». 01 березня 2002 року переведений інженером-конструктором першої категорії виробничо-технічного відділу ДП «ЛОРТА». З квітня 2002 року позивачу стали затримувати виплату заробітної плати в результаті чого за роботодавцем утворилась заборгованість. 10 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням, так як підприємство не виконувало законодавства про працю, умов колективного та трудового договору.

З 10 серпня, коли мав бути проведений з ОСОБА_1 розрахунок до дня подання заяви пройшло 129 робочих днів. Виходячи з визначеного вище розміру мого середньоденного заробітку (281,22 грн.) та кількості відпрацьованих днів, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 11.02.2018 року становить 281,22 х129=36 277,38 грн.

Станом на день звільнення з роботи відповідач не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати. Відтак, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.02.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаний строк відповідач подав відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що останній позовні вимоги щодо суми заборгованості визнає частково. А саме, відповідач надав довідку № 105 від 19.03.2019 р. з якої вбачається, що заборгована заробітна плата склала 18038,43 грн. Крім того, відповідач встановив, що середньоденна заробітна плата складає 244,70 грн. без урахування податків та зборів. Відповідно середньомісячний заробіток за час затримки заробітної плати станом на 11.02.2019 (день подачі позовної заяви) за 127 робочих днів становить 31076,90 грн. без урахування податків та зборів.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Судом встановлено, що відповідно до Наказу №1к від 31.07.1996 року був прийнятий у порядку переведення з фірми ВТЦ ЛОРТА на посаду інженера-конструктора другої категорії в ДП «ВТЦ «ЛОРТА». 11 лютого 2000 року відповідно до Наказу №26 від 11.02.2000 року був переведений інженером-конструктором першої категорії ДП «ВТЦ «ЛОРТА». ВТЦ «ЛОРТА» реорганізоване шляхом приєднання його до ДП «ЛОРТА». 01 березня 2002 року переведений інженером-конструктором першої категорії виробничо-технічного відділу ДП «ЛОРТА» і на цій посаді працював до звільнення.

Наказом Державного підприємства «Львівського державного заводу «ЛОРТА» №412к від 08.08.2018 року відповідно до ст. 38 КЗпП України, 10 серпня 2018 року позивача звільнено з займаної посади.

Судом встановлено, що Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА» в день звільнення не здійснило виплати нарахованої заробітної плати в сумі 23911,10 грн, що відповідач визнає, згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву.

Статтею 38 КЗпП України визначено умови розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Тому, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 18 038,43 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до наступного висновку.

Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідач не представив суду жодних доказів відсутності вини підприємства у невиплаті належних позивачу при звільненні сум.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву довідки № 105 розмір середньоденної заробітної плати позивача, виходячи з кількості відпрацьованих днів /127 дні/, становить 244 грн.70 коп., а середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить на 11.02.2018 року за 127 робочих днів - 31076 грн. 90 коп. Даний розрахунком проведений у відповідності до зазначеного Порядку.

Станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено.

Відтак, з моменту звільнення позивача до моменту ухвалення рішення у справі 11.05.2019 р. відповідачем заборговано позивачеві 45758 грн. 90 коп./244,70 грн. х 187 робочих днів/.

Таким чином, на день ухвалення рішення фактична заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку перед ОСОБА_1 становить 45758 грн. 90 коп.

Разом з тим, як вбачається із Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачає, що справляння і сплата податку із заробітної плати є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає таку суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача слід стягнути на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 18 038 грн. 43 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 45758 грн. 90 коп., а всього 63 797 грн. 33 коп. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України, а в решті позовних вимог слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати в розмірі 768 гривні 40 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, ст. 38, 116, 117 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд

у х в а л и в:

Позовну ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» /, м. Львів, вул. Патона, 1 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 / нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 18 038 гривень 43 копійки; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 45758 гривень 90 копійок, а всього 63 797 /шістдесят три тисячі сімсот дев`яносто сім/ гривень 33 копійки без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» /, м. Львів, вул. Патона, 1 / на користь держави - 768.40 грн. судових витрат.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку ч.2 ст.354 ЦПК України.

Текст судового рішення складений 11 травня 2019 року.

Суддя: Н.М.Румілова