РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10416/16-ц

пр. № 2/759/175/19

17 квітня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Шелудько В.В.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ) про визнання заповітів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

27.07.2016 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), треті особи: ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ) у якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 10 квітня 2015 року за реєстровим № 2- 91 та визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 , посвідчений нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 16 жовтня 2015 року за реєстровим №2- 299. Судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обгрунтовує наступними обставинами. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів, ОСОБА_8 .У липні 2016 року позивачі звернулися до Дванадцятої київської державної льної контори із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька і дізнались, що існують зроблені ні батьком заповіти: від 10 квітня 2015 року за реєстровим № 2-91, яким ОСОБА_8 заповів усе належне йому майно відповідачці ОСОБА_2 , та від 16 жовтня 2015 року за реєстровим № 2-299, яким ОСОБА_8 заповів усе належне йому майно відповідачці ОСОБА_4 . Обидва заповіти зберігаються в Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі. До складання заповіту батько позивачів тривалий час був хронічним алкоголіком, неодноразово лікувався в наркологічних диспансерах міста Києва. На час складання заповітів батько позивачів через систематичне зловживання алкогольними напоями практично втратив ознаки особистості та не розумів значення своїх дій.Тривалий алкоголізм зумовив несприйняття батьком позивачів дійсних подій, и поліпшити його стан здоров`я, зокрема - лікування у наркологічних клініках, позитивного результату не дали. Стан ОСОБА_8 , батька позивачів, погіршувався через його неспроможність припинити вживання алкогольних напоїв у великій кількості.Ще у 2002 році рішенням Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 був позбавлений батьківських прав щодо позивачів з причин зловживання спиртними напоями, веденням аморального образу життя та несплатою аліментів.Як зазначено в позові, батько позивачів був готовий на будь-які вчинки, які давали можливість вживати алкоголь у великих кількостях.Цим станом батька скористались відповідачки, які увійшли в довіру до нього та використовуючи його вражений стан примусили скласти заповіти на їх користь.Крім того, відповідачки вже тривалий час незаконно користуються квартирою АДРЕСА_4 , яка належить на праві спільної часткової власності у рівних долях померлому батьку позивачів, ОСОБА_12 , та його батьку, третій особі у справі - ОСОБА_7 ОСОБА_7 страждає на тяжку форму інсульту і не може у повній мірі доглядати за собою, не може повноцінно розмовляти та керувати ми діями. Також зазначають, що відповідачі скориставшись його хворобою, вивезли ОСОБА_7 за межі міста Києва проти його волі і утримують у приватному будинку в АДРЕСА_5 . Вищевказану ж квартиру у місті Києві відповідачки здають в оренду і присвоюючи собі орендну плату та пенсію ОСОБА_7 Як і позивачі у справі, ОСОБА_7 є спадкоємцем першої черги померлого ОСОБА_8 , отже рішення у справі за цим позовом може вплинути на його права та обов`язки.З огляду на наведене, не було жодних підстав, причини, мотивів складати заповіти на користь відповідачів. Тому вважають, що дані заповіти и складені під впливом обману, помилки, або ж в момент його вчинення батько позивачів ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

05.09.2017 року у повторному автоматичному розподілі справа за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 про визнання заповітів недійсним, була зареєстрована за суддею Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю., у зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_13

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.09.2017р. справу прийнято в провадження судді Миколаєць І.Ю. (а.с.204).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.04.2018 р. визначені правила розгляду справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 213).

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти позову заперечують з підстав, викладених в письмових запереченнях, а саме: з ОСОБА_8 . ОСОБА_2 знайома з 2000 року, до знайомства добре знала його матір, вони підгримували дружні стосунки. З 2003 року з ОСОБА_8 почали жиги єдиною сім`єю. Після смерті матері ОСОБА_2 вони переїхали жити в с. Воропаїв Вишгородського району, Київської області. В той час відповідачка працювала в лікарні, мати ОСОБА_8 тяжко хворіла і вони разом до 2006 року опікувалися нею. Після переїзду до села вони вирішили, що чоловік буде займатися вирощуванням птиці, кролів, займатися городом, тощо. Позивачі стверджують, що ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями, вів аморальний спосіб життя. Однак їхні твердження нічим не підтверджуються, крім рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2002 р. Також зазначає, що після того як вони стали жити єдиною сім`єю чоловік ОСОБА_8 не зловживав спиртними напоями. ОСОБА_8 дуже подобалося жити в селі, бути хазяїном у власному будинку. В серпні 2014 р. у ОСОБА_7 стався інсульт. З 08.08.2014 р. по 21.08.2014 р. він перебував у лікарні, а потім на амбулаторному лікуванні по листопад того ж року. Весь цей час батьком спадкодавця опікувалися він, відповідачка та її невістка ОСОБА_4 Чоловік, в знак поваги до невістки, не питаючи нічиєї згоди, склав у нотаріуса заповіт на її користь. Тільки в червні 2015 р. він віддав свої розпорядження на випадок смерті. ОСОБА_4 однак вона заперечувала проти заповіту і не хотіла його. Тому твердження позивачів, що заповіт від 10.04.2015 р. був складений під примусом не відповідає дійсності і нічим не підтверджується. Більше того, через те, що ОСОБА_4 відмовилася приймати заповіт від ОСОБА_8 він за вчасною ініціативою поміняв заповіт і 16.10.2015 р. склав нове розпорядження на користь ОСОБА_2. Той факт , що ОСОБА_8 усвідомлював свої дії при складанні правочинів, підтверджується такими доказами: в 2007 році він закінчив водійські курси, склав екзамени і одержав посвідчення; в 2009 р. ОСОБА_8 , деякий час працював у банку «Форум», при прийнятті на роботу він отримав медичну довідку від психіатра та нарколога, ніяких відхилень у психічному здоров`ї ОСОБА_8 виявлено не було; в 2015 році чоловік неодноразово проходив лікування у різних медичних закладах, в жодному анамнезі не сказано, що він страждає на алкоголізм чи як пишуть позивачі «враженим станом». Тому всі доводи позивачів про те, що в момент вчинення правочину ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними є надуманими, нічим не підтверджується і спростовуються наданими доказами. Той факт, що з 2003 до дня смерті ОСОБА_8 та відповідачка проживали єдиною сім`єю, вели господарство тощо підтверджується численними свідками, документами про поховання, квитанціями про сплату послуг ЖКХ та іншими доказами в їх сукупності. Тому, вважає, що позовна заява про визнання заповітів недійсними необгрунтована ніякими доказами не підтверджена та не може бути задоволена з підстав зазначених у позові.

Заслухавши пояснення сторін, заслухавши покази свідків, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів, ОСОБА_8 .У липні 2016 року позивачі звернулися до Дванадцятої київської державної льної контори із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька і дізнались, що існують зроблені ні батьком заповіти: від 10 квітня 2015 року за реєстровим № 2-91, яким ОСОБА_8 заповів усе належне йому майно відповідачці ОСОБА_2 , та від 16 жовтня 2015 року за реєстровим № 2-299, яким ОСОБА_8 заповів усе належне йому майно відповідачці ОСОБА_4 . Обидва заповіти зберігаються в Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі.

Відповідно до норм Цивільного Кодексу України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях1251,1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

Стаття 1257 ЦК Українипередбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правиламЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

В той же час, жодної з передбачених статтею 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

Позивачами як доказ наданий до суду висновок спеціаліста - судово-психіатричного експерта ОСОБА_16, яким за запитом адвоката зроблено висновок про те, що ОСОБА_8 протягом свого життя страждав на стійкий психічний розлад: хронічний алкоголізм з інтелектуально-мнестичним зниженням із соціальною дезадаптацією, тому ОСОБА_8 як страждаючий на стійкий, хронічний психічний розлад не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент підписання заповітів від 10 квітня 2015 року за реєстровим № 2-91 та від 16 жовтня 2015 року за реєстровим № 2-299.

Суд не приймає за належний та допустимий доказ даний висновок, оскільки він не ґрунтується на дослідженні документів, які б могли бути підставою для такого висновку. Окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_16 не внесений до реєстру атестованих судових експертвів МЮУ.

Допитані судом свідки ОСОБА_17 колишня жінка ОСОБА_8 з 1984 р. по 1994р., ОСОБА_18 колишня жінка з якою ОСОБА_8 проживав з 1995 р. по 2001 р. у цивільному шлюбі, ОСОБА_19 колишня теща надали свідчення, які не можуть стосуватися останніх років життя ОСОБА_8 та обставин укладання заповітів.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , який спілкувався до часу смерті ОСОБА_8 не підтвердив та спростував обставини зазначені у позовній заяві.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтвердили позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючисьст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні вимог ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ) про визнання заповітів недійсними, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя: І.Ю.Миколаєць