№ 336/128/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 14 травня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Чернишової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ у Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись із вказаним позовом до Головного управління національної поліції в Запорізькій області. В якості обгрунтування зазначили, що Постановою б/н від 25 жовтня 2010 р. слідчим Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області в рамках кримінальної справи був накладений арешт на ј квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 . 06 лютого 2012 р. по вказаній справі Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя був винесений вирок ОСОБА_3 , яким її засуджено до 7 років з конфіскацією майна.

11 липня 2012 р. Апеляційний суд Запорізької області змінив зазначений вирок, змінивши кваліфікацію та призначивши покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням терміном на три роки. При цьому, долю арештованої частки у зазначеній квартирі за результатами розгляду вказаної кримінальної справи так і не було вирішено. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4 померла. Позивачі як батьки, а отже спадкоємці померлої звернулися до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сіпякова О.С. із заявами про відкриття спадщини. Однак, через зазначений арешт Позивачі не можуть оформити право власності в порядку спадкування.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, де вказав, що він є неналежним відповідачем, оскільки Головне управління Національної Поліції в Запорізькій області не є правонаступником Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ у Запорізькій області, слідчий якого наклав оспорюваний арешт 25 жовтня 2010 р.

Була здійснена заміна відповідача, замість Головного управління національної поліції в Запорізькій області судом залучено Головне управління Міністерства Внутрішніх Справ у Запорізькій області.

Ухвалою від 25 березня 2019 р. підготовче провадження закрите.

В судове засідання представник Позивачів не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, без участі Позивачів, позов підтримує. Представник Відповідача також не з`явилась, однак також надала заява про розгляд без участі Відповідача, проти позову заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Постановою б/н від 25 жовтня 2010 р. слідчим Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області в рамках кримінальної справи був накладений арешт на ј квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

Вказаний арешт зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 17 листопада 2011 р., реєстраційний номер обтяження 10500207. Викладене підтверджується інформаційною довідкою, яка в силу ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є офіційним документом.

06 лютого 2012 р. по вказаній справі Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя був винесений вирок ОСОБА_4 , яким її засуджено до 7 років з конфіскацією майна. 11 липня 2012 р. Апеляційний суд Запорізької області змінив зазначений вирок, змінивши кваліфікацію та призначивши покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням терміном на три роки. При цьому, долю арештованої частки у зазначеній квартирі за результатами розгляду вказаної кримінальної справи не було вирішено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Позивачі як спадкоємці померлої звернулися до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сіпякова О.С. із заявами про відкриття спадщини, яким у відповідь заведена спадкова справа за № у спадковому реєстрі 61918209. Викладене підтверджується вказаною спадковою справою, копія якої була витребувана судом у відповідь на клопотання Позивачів.

На сьогоднішній день, зазначений вище арешт зберігає свою чинність. В силу ст. 42 Закону України "Про нотаріат" та п. п. 4.17. п 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва затримується до зняття арешту. А тому Позивачі не можуть через зазначений арешт оформити право власності в порядку спадкування.

Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою.

Разом із тим згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

А тому Позивачі, як спадкоємці, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, можуть вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ними права користування, розпорядження майном, яке фактично їм належить. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, суд відзначає, що з листа Олександрівського відділу державної виконавчої служби слідує, що на момент смерті ОСОБА_4 не була боржником по жодним виконавчим провадженням.

За таких умов, оспорюваний арешт порушує права Позивачів, та позбавляє їх можливості оформити майно, яке вони успадкували. Також судом не встановлено жодних обставин, які свідчать про необхідність збереження цього арешту.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Такий висновок суду також узгоджується з правовими позиціями, викладеними в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року № 6, відповідно до яких вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису.

Також , суд звертає увагу, що оспорюваний, арешт був накладений 25 жовтня 2010 р., а справа, по якій він накладений розглянута 11 липня 2012 р., тобто до набрання чинності КПК 2012 р. А тому, звільнення майна з-під арешту у ситуації, що склалась неможливо вчинити за правилами діючого КПК.

Отже, належним способом захисту у ситуації, що склалась є звернення з позовною заявою в рамках ЦПК України.

Крім того, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищевказаного та керуючись статтями 2,4,12,13,76-81,258,259,263,264,265,268 Цивільного процесуального кодексу України, суд:

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Зняти арешт, що зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 17 листопада 2011 р., реєстраційний номер обтяження 10500207 з ј квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін