ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3493/19 Справа № 183/2122/15 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В серпні 2015 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

В серпні 2015 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки припиненим.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним.

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки припиненим - задоволено.

Визнано договір поруки №DNN0GA від 22.07.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 49000, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, ) та ОСОБА_2 - припиненим.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (Одна тисяча чотириста дев`ять грн., 60 коп.).

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 243 грн., 60 коп. (двісті шістдесят три грн., 60 коп.).

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на проведення експертизи у розмірі 3376 грн., 80 коп. (три тисячі триста сімдесят шість грн., 80 коп.).

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року просить рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно кредитного договору №DNN0GA від 22.07.2008 року ЗАТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредитні кошти на строк з 22.07.2008 року по 22.07.2023 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 30863,32 дол. США на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. Договору (а.с.13-16, т.1).

Згідно договору поруки № DNN0GA, укладеного 22.07.2008 року між ОСОБА_2 , що діяла як поручитель ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ЗАТ КБ «Приватбанк», з другої сторони, виконання умов Кредитного договору, забезпечувалося порукою фізичної особи відповідача ОСОБА_2 (а.с. 19, т.1).

15 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений Договір про внесення змін до кредитного договору № DNN0GA від 22.07.2008 року (а.с.93, т. 1), у відповідності до якого сторони внесли зміни до п.8.1 Кредитного договору, виклавши його в новій редакції, у зв`язку з чим збільшився розмір кредитних коштів наданих позичальнику на споживчі цілі до 31322,83 дол. США.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 06.03.2015 року утворилася заборгованість в сумі 27028,61 доларів США, яка складається з 23091,51 доларів США - заборгованість за кредитом; 2157,04 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 342,61 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 139,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 10,92 доларів США - штраф (фіксована частина), 1286,56 доларів США - штраф (процентна складова).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За результатами проведення судово-економічної експертизи, суду надано висновок експерта «15/11.3/11 від 12.05.2015 року (а.с.229-246, Том 1), у відповідності до якого експерту не надалося можливим провести розрахунки заборгованості за тілом кредиту, відсотками, винагородою, пенею та штрафами по кредитному договору №DNN0GA від 22.07.2008 року та підтвердити чи відповідає дійсності заборгованість позичальника ОСОБА_1 , вказана позивачем, у позові розмірі 27028,61 дол. США. Зокрема, експертом було вказано, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надав для проведення експертизи документи, передбачені вимогами Постанови правління НБУ №337 від 14.08.2003 року, а також наявністю протиріч в методах нарахування відсотків та наявністю різних форм цивільної правової відповідальності.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В свою чергу, АТ КБ «Приватбанк» достовірно знаючи про призначення судової економічної експертизи не надало до матеріалів справи всі наявні у них докази, що в розумінні зазначеної норми закону, суд розцінює як приховування доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивачем не надано належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України розрахунку заборгованості, а отже розмір заборгованості за кредитним договором, що заявлений в позові позивачем не доведено, у зв`язку з чим позов АТ КБ «Приватбанк» не обґрунтований та не доведений розмір заборгованості, на стягненні якого наполягає позивач.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що жодного запиту про надання документів, для проведення судово-економічної експертизи на адресу Банку не надходило, колегія суддів ставиться критично, оскільки суперечить наявним в матеріалах справи доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 червня 2016 року суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на адресу ПАТ КБ "ПриватБанк" було направлено клопотання експерта від 05 квітня 2016 року за вих. №09/1520/21/1512 про надання додаткових документів та яке було отримано уповноваженою особою Банку 10 червня 2019 року (а.с. 182, 183 т.1).

Посилання апелянта, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався лише висновками економічної експертизи та не врахував інші докази по справі, є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Крім цього, з тексту позовної заяви та заявленого розрахунку неможливо встановити, яка сума заборгованості обґрунтовується та заявляється до сплати позивачем, за який саме період вона виникла і нарахована банком.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить.

До апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» іншого розрахунку або виписки з особового рахунку ОСОБА_1 надано також не було.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку відмовляючи у задоволенні позову, оскільки в порушення зазначених вимог ЦПК, позивач не надав належних і припустимих доказів на обґрунтування заборгованості відповідача.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича