Справа № 204/3466/16-ц
Провадження №6/204/56/19
УХВАЛА

іменем України

30 травня 2019 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Окунська М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Чечелівського ВДВС у Дніпропетровській області Козлицької О.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Чечелівського ВДВС у Дніпропетровській області Козлицька О.М. звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року.

В обґрунтування своєї заяви приватний виконавець посилається на те, що в неї на виконанні перебуває виконавче провадження №ВП 57049305 з примусового виконання виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська виданого 03 березня 2017 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми матеріального збитку завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 154283,37 грн. Державним виконавцем 22 серпня 2018 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та спрямована рекомендованим листом сторонам виконавчого провадження. Крім того, 22 серпня 2018 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Виклики з вимогою з`явитись до Чечелівського ВДВС м. Дніпра для надання пояснень щодо невиконання рішення згідно виконавчого документів були спрямовані на адресу боржника 22 серпня 2018 року та 19 вересня 2018 року, а також держаним виконавцем було здійснено виходи за адресою боржника: АДРЕСА_1 , однак двері ніхто не відчинив. До Пенсійного фонду України було спрямовано запити про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорам, про останнє місце роботи та про осіб-боржників, які отримують пенсії, а до Державної фіскальної служби України направлено запити про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб та про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, однак згідно відповідей інформація стосовно боржника відсутня. Станом на теперішній час боржник так і не з`явився, жодної інформації та відомості не надав. Враховуючи викладене, приватний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

Державний виконавець Козлицька О.М., повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду клопотання, у судове засідання не з`явилась. До початку розгляду клопотання надала заяву про розгляд клопотання за її відсутності.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено, а саме стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму матеріального збитку у розмірі 152755, 81 грн. (а.с.70-71).

22 серпня 2018 року державним виконавцем Козлицькою О.М. було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57049305 та про арешт майна боржника (а.с.92,93,105-106,108).

Актами державного виконавця від 19 вересня 2018 року, 03 вересня 2018 року та від 13 лютого 2019 року було встановлено, що при виході за адресою: АДРЕСА_1 , для перевірки майнового стану боржника двері ніхто не відчиняв (а.с.94-96).

Державним виконавцем Козлицькою О.М. на адресу боржника були направлені виклики державного виконавця (а.с.97-100).

На запити державного виконавця Чечелівського ВДВС у Дніпропетровській області Козлицької О.М. до ГУ ДМС у Дніпропетровській області, Пенсійного фонду України, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та Державної фіскальної служби України, було повідомлено, що інформація стосовно боржника відсутня (а.с.101-104,107,110).

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно п.5 ч.1 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

На підставі визначених у ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов`язок не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов`язань.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду жодних доказів того, що боржник ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, відомості про обізнаність боржника про наявне виконавче провадження в копіях матеріалів виконавчого провадження відсутні.

Сам факт наявності відкритого виконавчого провадження не свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Судом враховується, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: "Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною". При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З огляду на вищенаведене можна дійти висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника без встановлення факту ухилення від виконання зобов`язань не буде відповідати одному із критеріїв, визначених ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, за яких обмеження права на свободу пересування може бути виправдане.

Таким чином, враховуючи викладене подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.260,353,441 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Козлицької О.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: