Провадження № 2-о/537/42/2019
Справа № 537/1000/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2019 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., за участю: секретаря - Яворської А.Г., заявника ОСОБА_1, представника заявника адвоката Амеліна Є.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за заявою фізичної особи ОСОБА_1, заінтересовані особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Лінькова Ірина Борисівна, Дмитрівська сільська рада Знам»янського району Кіровоградської області, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на час відкриття спадщини.

Заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати - ОСОБА_4. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке відповідно до Державного акту НОМЕР_2 складається із земельної ділянки площею 7.70 гектарів, розташованої на території Макариської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. У зв'язку із проведенням в Україні адміністративно-територіальної реформи Макариська сільська рада Знам'янського району Кіровоградської області перейшла до складу Дмитрівської об'єднаної територіальної громади Знам'янського району Кіровоградської області.

01 серпня 2018 року вона звернулася до Приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Лінькової Ірини Борисівни із заявою щодо видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3. В той же день приватним нотаріусом Ліньковою І.Б. було винесено постанову про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері ОСОБА_4 у зв'язку із пропущеним шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини.

У встановлений законом термін вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що вже прийняла її, так як ї мати постійно проживала з нею за адресою: АДРЕСА_1, так як мала важке захворювання, була прикута до ліжка і потребувала постійного догляду. За вищезазначеною адресою на протязі більш як 10 років її мати отримувала призначену пенсію, у період загострення хвороби невідкладну медичну допомогу, а також викликала дільничного лікаря.

Оскільки її мама була особою похилого віку, то вона постійно піклувалася про неї і доглядала до кінця життя, між ними були теплі родинні відносини, а після її смерті вона взяла на себе всі фінансові зобов'язання.

З метою встановлення факту родинних стосунків та визначення додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, в серпні 2018 року вона зверталася із відповідним позовом до Крюківського районного суду м. Кременчука. 09.01.2019 року Крюківським районним судом м.Кременчука було винесено рішення по справі № 537/3791/18, яким її позовні вимоги були задоволені частково, а саме встановлено, що вона, ОСОБА_1, дійсно є донькою ОСОБА_4, однак, у визначенні додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини було відмовлено.

Таке рішення суду було обумовлено тим, що під час розгляду справи в судовому засіданні знайшов підтвердження і той факт, що на час відкриття спадщини, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року її померла мати, ОСОБА_4, будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3, фактично мешкала разом з нею у тому ж будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, судом було взято до уваги положення частини 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України, якою встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Факт постійного сумісного проживання однією родиною у судовому засіданні був підтверджений свідченнями сусідів, однак, НОМЕР_3.02.2019 року при повторному зверненні до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Лінькової Ірини Борисівни із заявою щодо видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері, їй знову було відмовлено у здійсненні такого правочину у звязку із не наданням документів, що підтверджували б факт їх спільного проживання.

Метою подання даної заяви, є доведення факту її, ОСОБА_1, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого вчинення передбачених законом дій для прийняття спадщини в порядку, що передбачений положеннями ЦК України та Закону України «Про нотаріат».

У спадкодавця ОСОБА_4, крім неї, її доньки ОСОБА_1, інші спадкоємці відсутні.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала з підстав, що в ній зазначені, суду пояснила, що її мати ОСОБА_4 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3, проте в ній взагалі не проживала, оскільки там проживав її син з невісткою. Мати проживала разом з нею в її квартирі №АДРЕСА_1 з 1998 року по день смерті. В її квартиру №НОМЕР_3 мати неможливо було прописати, оскільки необхідний був дозвіл дочки, як співвласника квартири, а вона проживає в Ізраїлі.

Представник заінтересованої особи - Дмитрівської сільської ради Знам»янського району Кіровоградської області в судове засідання не зявився, хоча завчасно подав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутність, заяву підтримує в частині, що стосується спадкового майна на території Дмитрівської сільської ради ОТГ.

Заінтересована особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Лінькова І.Б. в судове засідання не зявилась, хоча завчасно подала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без її участі та винести рішення на розсуд суду.

Суд вважає, що в справі достатньо доказів для її розгляду без участі заінтересованих осіб.

Вислухавши пояснення заявника та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема вбачається з державного акту на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_2, виданого 14.03.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №1270, ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 7,70 гектарів, що розташована на території Макариської сільської ради.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1.

Заявниця ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Лінькової І.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, однак 01 серпня 2018 року нотаріусом було винесено постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, у зв»язку з пропущеним нею шестимісячним строком встановленим для прийняття спадщини.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 січня 2019 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин, встановлено факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, є донькою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в частині вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Заявниця ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, повторно звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Лінькової І.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4.

Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Лінькової І.Б. від 01 лютого 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з ненаданням документів що підтверджували б факт спільного проживання з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, 1921 року народження.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1220, ч.1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним повязана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов»язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з цим нотаріус відмовляє особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що заявник по справі ОСОБА_1 його мати. Померла бабуся ОСОБА_4 була прописана в його квартирі №АДРЕСА_3, однак фактично постійно проживала разом з його матірю в квартирі №АДРЕСА_1, і там же померла. Вона проживала у вказаній квартирі з 1998 року по день смерті.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_4 десь з 1997 року по день смерті весь час проживала у заявника ОСОБА_1 в квартирі №АДРЕСА_1, хоча була зареєстрована в квартирі №НОМЕР_5 вказаного будинку.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона проживає з заявником ОСОБА_1 на одному поверсі. ОСОБА_4 з 1998 року постійно проживала з заявником в квартирі №АДРЕСА_1, а зареєстрована була у внука в квартирі №НОМЕР_5. Їй відомо, що до ОСОБА_4 постійно приходив лікар та оглядав останню саме у квартирі №НОМЕР_3.

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_6, виданого Крюківським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області, місце проживання заявниці ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки, виданої КГЖЕП «Придніпровське» 23.12.2005 за вих.№872, ОСОБА_4, 1921 року народження проживає за адресою: АДРЕСА_1 без прописки.

Згідно Акту про підтвердження фактичного місця проживання, складеного 01 серпня 2018 року комісією в складі мешканців будинку (сусідів) розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1, підтверджено факт того, що ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, але фактично проживала разом із донькою ОСОБА_1, в сусідньому підїзді цього ж будинку АДРЕСА_1, так як останнім часом сильно хворіла і була прикута до ліжка.

Відповідно до Акту про проживання, складеного ТОВ «Місто для людей Кременчук» 14.03.2019 зі слів свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, останні підтвердили факт проживання ОСОБА_4, 1921 року народження за адресою: АДРЕСА_1 з лютого 1998 року по 2014 рік.

Згідно листа, наданого КНМП «Центр первинної медико санітарної допомоги №1 м.Кременчук 15.03.2019 за вих.№317/10-1, ОСОБА_4, 1921 року народження, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 знаходилась на обліку у лікарів загальної практики сімейних лікарів КНМП ЦПМСД №1» м. Кременчук в період з січня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 о 06 год. ранку ОСОБА_4 померла вдома за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з виписок з медичної картки хворої ОСОБА_4, 1921 року народження, місце проживання останньої зазначено АДРЕСА_1.

Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається з рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 січня 2019 року, при розгляді справи за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Дмитрівської сільської ради Знам»янського району Кіровоградської області, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що на час відкриття спадщини, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3, фактично мешкала разом із заявницею, ОСОБА_1, за адресою реєстрації останньої: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року з 1998 року та на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою: АДРЕСА_1 і підстави для встановлення такого факту є, а тому заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 293, 294, 315, 316 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1), заінтересовані особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Лінькова Ірина Борисівна (АДРЕСА_4), Дмитрівська сільська рада Знам»янського району Кіровоградської області (27422 Кіровоградська область Знам»янський район с.Дмитрівка вул.Перемоги, 4, ), про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) із спадкодавцем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року з 1998 року та на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 15 травня 2019 року.

Суддя: