Провадження № 2/127/4635/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2019 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника 3-ї особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.04.1999 року являється власником частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та становить 16/25 часток, іншою частиною вказаного будинковолодіння, що становить 9/25 часток володіє ОСОБА_4 , однак документи, що підтверджують його право власності у позивачки відсутні. У вказаному будинковолодінні зареєстрована дочка позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка більше 10 років за вказаною адресою не проживає, станом на сьогодні не відомо де вона мешкає.

Просила суд визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме частиною будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Департаменту адміністративних послуг ВМР Москальчук Ю.Г. в судовому засіданні при вирішенні спору покладається на думку суду.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Вислухавши думку позивачки, представника третьої особи ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, інвентарної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.04.1999 року являється власником частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та становить 16/25 часток (а.с. 6).

Відповідно до довідки № 1272 квартального комітету «Ясний» від 20.09.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с.17).

Відповідно до довідки № 1271 квартального комітету «Ясний» від 20.09.2018 року, ОСОБА_3 не проживає з 2008 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18).

Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло.

Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В той же час, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В той же час, згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що позивач і відповідач не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, відповідач не проживає в спірній квартирі з 2006 року. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , чинить перешкоди власнику квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування частиною будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації місця проживання то такі вимоги задоволенню не підлягають і у їх задоволенні слід відмовити, оскільки правовідносини щодо реалізації правового механізму зняття з реєстрації місця проживання врегульовано на рівні норм чинного законодавства з визначенням чіткого субєкта, уповноваженого законодавством на вчинення таких дій, зокрема, згідно вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням, з чітким врегулюванням реалізації такого правового механізму в Правилах реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03. 2016 р. № 207, а тому, без дотримання особами відповідного правового механізму у визначений законодавством спосіб та без можливого настання відповідних спірних правовідносин з даного приводу неможливе їх врегулювання судом з прийняттям відповідного рішення, при цьому, суд не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про зняття з реєстрації місця проживання, що відноситься до компетенції, в даному випадку, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 29, 405 Цивільного кодексу України, ст. 71 ЖК України ст. ст.12, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме частиною будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.05.2019 року.

Суддя: