Дата документу 20.02.2019 Справа № 333/320/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/320/17 Головуючий у 1-й інстанції Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/807/320/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Бабенко Юлії Олегівни до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Бабенко Юлії Олегівни звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 18 08 2008 року між ТОВ « Банк»Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 2-1977-088АПбн відповідно до якого Банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечності, поверненя, строковості, платності грошові кошти у розмірі 14377,00 доларів США зі сплатою 16,3% річних з кінцевим терміном повернення до 17.08.2015 року, а відповідач зобов'язувався повернути кредитні ресурси, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість яка виникла станом на 01.12.2016 року у розмірі 722624,95 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9038,56 доларів США ( що є еквівалент суми в гривні за курсом НБУ станом на 01.12.2016 р. 1 долар США - 25,558575 грн.) становить 231012, 71 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 5114,520 доларів США (що є еквівалент суми в гривні за курсом НБУ станом на 01.12.2016 р.) становить 130 719,33 грн.; пеня - 360892,91 грн.

30.06.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачі та визнання кредитного договору недійсним в якому в порядку захисту прав споживачів просив суд визнати недійсним кредитний договір №2-1977-088АП від 18.08.2008 року. Свої вимоги мотивував тим, що умови кредитного договору є несправедливими щодо споживача відповідно до ст. 18 Закону Укаїни « Про захист прав споживачів».

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ "Банк "фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Бабенко Ю.О. до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором № 2-1977-088АПбн від 18.08.2008 р., у розмірі 399 320,41 грн., (триста дев'яносто дев'ять тисяч триста двадцять гривень 41 коп.) яка складається: з заборгованості за кредитом у сумі 5422,88 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року -138601,08 грн.; з заборгованості по сплаті відсотків у сумі 5114,50 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року -130719,33 грн.; пені у сумі 130000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" судові витрати у розмірі 5989,84 грн.( п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять гривень 84 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 . до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору - відмовити у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача заборгованість яка виникла станом на 01.12.2016 року у розмірі 722624,95 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9038,56 доларів США ( що є еквівалент суми в гривні за курсом НБУ станом на 01.12.2016 р. 1 долар США - 25,558575 грн.) становить 231012, 71 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 5114,520 доларів США (що є еквівалент суми в гривні за курсом НБУ станом на 01.12.2016 р.) становить 130 719,33 грн.; пеня - 360892,91 грн. Вирішити питання судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог скаржником не оскаржено, тому у відповідності до ст.. 367 ЦПК України не переглядається.

Частково задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.08.2008 р. між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» (правонаступником якого є позивач у справі ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») та відповідачем у справі ОСОБА_4 був укладений договір № 2-1977-088АП про відкриття кредитної лінії.

Згідно умов даного договору Банк надає відповідачу, як Позичальнику, в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності кредитні ресурси в розмірі 14377,00 доларів США, зі сплатою 16,3 % процентів річних (п.п.2.1), цільовим призначенням - придбання автомобіля марки «CHEVROLET Lacetti» 2008 року випуску (п.п.2.3), з кінцевим терміном повернення - до 18.08.2015 року (п.п.3.2), а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором та відповідно до графіку погашення заборгованості (п.п.3.2, 3.3).

Пунктом 4 вказаного договору, відповідач сплачує позивачу проценти за перший рік кредутивуння ставка 16,3% за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за другий рік кредитування ставка 15,7% за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за третій рік кредитування ставка 15,6 % за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за четвертий рік кредитування ставка 15,4% за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за п'ятий рік кредитування ставка 15,0 % за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за шостий рік кредитування ставка 14,1% за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни; за сьомий рік кредитування ставка 12,1% за кожний день користування кредитними коштами у встановлені терміни.

Пунктом 7.2 договору визначено, що він набирає чинність з моменту першої видачі кредитних ресурсів та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ст.. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем порушувались строки внесення платежів.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, позивачем на виконання умов договору було надано відповідачу кредитні ресурси в повному обсязі, однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, відповідач, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом не виконав. У зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за вищевказаним кредитним договором.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, який підлягає стягненню, суд першої інтонації обґрунтовано виходив з положень ст.. 599 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором, відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, платежі по кредитному договору в частині погашення основної суми кредиту не проводились згідно графіку, а тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.

Відповідно розрахунку, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за тілом кредиту станом на 01.12.2016 року становить у розмірі 191 319,43 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3 068,27 доларів США (що є еквівалент суми в гривні за курсом НБУ станом на 01.12.2016 р.), заборгованість за відсотками - 566,71 доларів США (що є еквівалент суми в гривні за курсом НБУ станом на 01.12.2016 р.), заборгованість по щомісячній комісії - 2 811,8 грн., пеня - 95 602,72 грн. При визначені суми заборгованості суд обґрунтовано взяв за основну надані позивачем розрахунки заборгованості.

Вирішуючи питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції вірно встановив, що сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 17.08.2015 р., так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом.

Статтею 1050 ЦК України визначено наслідки прострочення позичальником повернення позики. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК України).

Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте¬ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що останній платіж внесено ОСОБА_4 29.12.2012 року. Тобто, право на позов у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виникло з 29.01.2013 року через несплату відповідачем чергового платежу, строк повернення якого настав 10.01.2013 року, а до суду з позовом банк звернувся лише 23.01.2017 року, тобто з порушенням строку позовної давності у період з 10.01.2013 року по 23.01.2014 року.

Судом першої інстанції вірно визначено загальний розмір заборгованості ОСОБА_4 станом на 01.12.2016 року, який становить 10537,38 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 269320,41 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 5422,88 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 138601,08 грн.; заборгованості по сплаті відсотків у сумі 5114,50 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 130719,33 грн. та пені 360892,91 грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановивши, що загальна сума боргу становить 10537,38 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 269320,41 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у сумі 5422,88 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 138601,08 грн.; заборгованість по сплаті відсотків у сумі 5114,50 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2016 року 130719,33 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру пені до 130000,00 грн, оскільки її розмір 360892,91грн. значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: