Справа № 237/6431/18
Провадження № 2/237/433/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03.05.19 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі Бахтіяровій Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 12.03.2013 року по 26.12.2017 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої вказано сторін по справі. Відповідач свого батьківства не визнає, життям доньки не цікавиться, участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

У судове засідання з`явились позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

У судове засідання представник третьої особи, Органу опіки та піклування Вугледарської міської ради, не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідач двічі не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надав відзив на позовну заяву, а позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 12.03.2013 року, про що в книзі реєстрації шлюбів 12.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено відповідний актовий запис за № 27, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_1 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 ».

ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 07.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис за № 149, відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_5 . Батьками вказано: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Позивачка вказує, що у січні 2015 року під час вагітності ОСОБА_2 покинув її. Після народження дитини і по теперішній час, відповідач доньку не визнав. Батько бачив дитину двічі у медичному закладі під час проведення судово-генетичної експертизи.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 29.12.2015 року по справі № 223/556/15-ц (провадження 2/223/225/2015) позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , уродженця с. Павлівка Мар`їнського району Донецької області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Вугледар Донецької області, аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі ј частини всіх видів доходів (заробітку), щомісячно, але не менш 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з 24.07.2015 року і до повноліття дитини.

ОСОБА_2 поставивши під сумнів своє батьківство у відношенні ОСОБА_3 звернувся до Вугледарського міського суду Донецької області з позовною заявою про оспорювання батьківства.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 09.12.2016 року по справі № 223/930/15-ц (провадження 2/223/48/2016) в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства відмовлено в повному обсязі.

Під час судового розгляду висновком судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи № 318 від 28.08.2015 року зразків крові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 26.12.2017 року по справі № 223/498/17 (провадження 2/223/251/2017) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Павлівка Мар`їнського району Донецької області, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м. Вугледар Донецької області, який був зареєстрований 12.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 27 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ». Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з її матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 звернулась до виконавчого комітету Вугледарської міської ради з заявою про надання дозволу на зміну прізвища малолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Виконвчого комітету Вугледарської міської ради від 18.04.2018 року № 222, надано дозвіл ОСОБА_1 змінити прізвище її малолітній донці, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з «ОСОБА_1» та « ОСОБА_1 ».

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 , виданого повторно 25.04.2018 року Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками вказано: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що з дня народження доньки відповідач її життям не цікавиться, участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає, не піклується про її фізичний та духовних розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановленоч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

На примусовому виконанні Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області перебуває виконавче провадження АСВП № 49973600, яке відкрито на підставі виконавчого листа за № 2/223/556/2015 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. На даний час відповідач має заборгованість за період з 24.07.2015 року у розмірі 40 742,65 грн., що підтверджується довідкою, доданою позивачем до матеріалів справи.

У зв`язку з несплатою відповідачем аліментів на утримання дитини у травні 2017 року у відношенні ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження № 0000134 за ст. 164 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження від 15.08.2017 року.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Вугледарської міської ради № 1/37-0400 від 17.04.2018 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У відповідності із частинами 1-4 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ; поважати дитину.

Частиною 1 статті 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини 1статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачами заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про їх інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Згідно із частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності із частиною 2 статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Як свідчать положення частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до пп. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад або інший заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню спільної дитини, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити.

Враховуючи викладене, а також висновок виконавчого комітету Вугледарської міської ради від 17.04.2018 року за № 1/37-0400 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд приходить до висновку про задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав, адже нехтування батьківськими обов`язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та їхньої спільної дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, проте вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 81, 82, 141, 265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 19, 141, 150, 155, 157, 164,165 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки міста Вугледар Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 03.05.19 року