ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/521/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: В порядку ЦПК України
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою накласти заборону відчуження на 1/2 частину квартири, яка розташована у АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5

В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не було надано належну оцінку тому факту, що предметом спору є стягнення грошових коштів у сумі 139000 грн., які відповідач не повернула у добровільному порядку та не використала за цільовим призначенням, що дає підстави для твердження, що вона може на власний розсуд розпорядитись належним їй майном з метою ускладнення виконання імовірного рішення суду. Вказано, що обтяження у вигляді заборони відчуження не є суттєвим обмеженням майнових прав володільця, оскільки не тягне за собою заборону використання майна.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

ОСОБА_5 неодноразово, на 17.12.2018, 16.01.2019, 30.01.2019, 20.02.2019, викликалась у судові засідання судовими повістками, направленими поштою на адресу, вказану позивачем, які повернулися без вручення, із зазначенням - інші причини невручення, тобто за закінченням терміну зберігання.

Учасник судової справи зобов'язаний добросовісно користуватися своїми правами, що покладає на його обов'язок у розумні проміжки часу цікавитися перебігом розгляду справи, а також - повідомляти суду про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судові засідання, ст.ст. 44, 131 ЦПК України.

Представником позивача - адвокатом Ковкіним О.В. суду було надано заяву від 12.02.2019, в якій зазначено, що під час розгляду справи у районному суді стало відомо, що відповідач вже не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. З огляду на це про виклик у судове засідання 20.02.2019 ОСОБА_5 на сайті Харківського апеляційного суду в мережі Інтернет також було розміщено відповідне оголошення (а. с. 63). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З урахуванням такої недобросовісної поведінки, з огляду на те, що суд апеляційної інстанції виконав покладений на нього обов'язок щодо виклику у судове засідання ОСОБА_5, з метою забезпечення розгляду справи у розумний строк, з урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України про те, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та відповідно до принципу пропорційності, передбаченому ст. 11 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції вважає за можливості розглянути скаргу за відсутності відповідача ОСОБА_5

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Ковкіна О.В., перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за розпискою в розмірі 139000 грн.

Позивач ОСОБА_3 разом з позовною заявою подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти заборону відчуження на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_5, посилаючись на те, що відповідач борг за розпискою не повернула, ухиляється від обов'язків щодо повернення зазначеної суми, тому для захисту своїх прав позивач просить забезпечити позов.

Провадження у справі не відкрито на час вирішення питання про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення, не надано доказів, що вартість 1/2 частини квартири, на яку просить накласти заборону відчуження позивач, є співмірною із заявленими позивачем вимогам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається зі змісту позову та доданої до нього письмової розписки позивач поставив питання про стягнення боргу за розпискою від 04.09.2017 у розмірі 139 000 грн. (а. с. 3-6).

При цьому, на порушення положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України щодо розподілу тягаря доказування позивачем не було доведено суду передбаченими у ст.ст. 77-80 ЦПК України доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання імовірного рішення суду. Позивач не надав до суду докази, що у даному випадку існують обґрунтовані припущення про наміри відповідача відчужувати своє нерухоме майно, що існує реальна загроза невиконання рішення суду.

Також, суду не було доведено, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам. Так, позивачем не було надано суду відомостей про технічні характеристики об'єкта нерухомості, який він просив обтяжити, про його вартість, що унеможливлює встановлення судом співмірності такого забезпечення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.