Справа № 428/73/18
Провадження №2/428/399/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., при секретарі - Андрусишин Н.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та забезпечення вільного і безперешкодного доступу до квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання ключів та забезпечення вільного і безперешкодного доступу до вказаної квартири.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.01.2018 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадженні у справі та призначено судове засідання.

Згідно ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.07.2018 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви про відвід та задоволено самовідвід по цивільній справі №428/73/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

У відповідності до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 17.07.2018 року дану справу розподілено судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Журавель Т.С.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.07.2018 року дану справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що у 2003 році батько позивача - ОСОБА_3 отримав службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі мешкали відповідач, його дружина - ОСОБА_4 та їх діти - позивач та ОСОБА_5. Право користування вищенаведеним житлом підтверджувалось ордером №8 серія П від 30.10.2003, згідно з яким відповідачу надано право на зайняття житлового приміщення разом з сім'єю з 4 осіб. Рішенням Сєвєродонецької міської ради №966 від 03.12.2013 року вищенаведена квартира була виключена з переліку службових та передана відповідачу та членам його родини на загальних підставах. Відповідно до вказаного рішення членами родини відповідача, які мають право на користування житлом є відповідач, син - ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_1. 11.01.2008 року шлюб між відповідачем та ОСОБА_4 було розірвано, у зв'язку з чим ОСОБА_4 стала проживати окремо. Позивач жодним чином не хотіла переривати родинні зв'язки із батьком та правомірно намагалась реалізувати своє право на користування житлом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Проте, відповідач неправомірно заважав позивачу користуватися оскаржуваним житлом, що виразилось у зміні замків на вхідних дверях, відмові надати ключі від нових замків, постійної відмови у допущенні до житлового приміщення для реалізації свого права на користування. У зв'язку з викладеним позивач звернулася з даним позовом до суду.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог заперечує. Крім того, відповідач надав до суду письмовий відзив, в якому, зокрема, зазначено, що у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані він, його донька - позивач та син - ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу з колишньою дружиною ОСОБА_4 діти виїхали з квартири разом з матір'ю. З червня 2008 року діти не проживають у спірній квартирі. 23.06.2008 року ОСОБА_4 придбала у власність 4-кімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, та проживала разом з дітьми за вказаною адресою. Твердження позивача про те, що відповідач не допускає її до свого житлового приміщення не відповідає дійсності. У користуванні квартирою відповідач не перешкоджає, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії ордеру на житлове приміщення № 8 серії П від 30.10.2003 року на підставі рішення виконкому №1817 від 28.10.2003 року ОСОБА_2 з родиною з 4 осіб надано право зайняття житлового приміщення житловою площею 35,6 кв.м, що складається з 2 кімнат у ізольованій квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Склад сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_2 - донька, ОСОБА_2 - син.

У відповідності до копії паспорта серії НОМЕР_4, виданого 23.08.2013 року Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 12.11.2003 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.12.2007 року шлюб, зареєстрований 25.11.1995 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 1049, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) розірвано.

На підставі вказаного судового рішення Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 11.01.2008 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2.

23.06.2008 року ОСОБА_4 придбала у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3. Вказане підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 23.06.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_3 від 17.07.2008 року.

У відповідності до рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.01.2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання способів участі батьків у вихованні дітей задоволені. Встановлено ОСОБА_2 спосіб у вихованні і спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та неповнолітньою донькою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди у вихованні неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1, та спілкуванні з ними ОСОБА_2.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.05.2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилою площею задоволені частково. Ухвалено визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

З копії рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №966 від 03.12.2013 року вбачається, що вирішено виключити з переліку службових приміщень Управління Служби безпеки України в Луганській області двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що відпала потреба у такому її використанні. Квартиронаймач ОСОБА_2. Склад сім'ї три особа: він, син - ОСОБА_5, донька - ОСОБА_1. Згідно клопотання Управління Служби безпеки України в Луганській області від 09.10.2013 року №63/9/11690-4.

У відповідності до копії акту обстеження квартири від 29.08.2017 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1: ОСОБА_4 була зареєстрована з 12.11.2003 року по 08.12.2010 року; ОСОБА_1 зареєстрована з 12.11.2003 року, але фактично не мешкає з червня 2008 року; ОСОБА_5 зареєстрований з 12.11.2003 року, але фактично не мешкає з червня 2008 року.

Згідно копії довідки ДЗ «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» №347 від 17.09.2018 року ОСОБА_1 навчається на 2 курсі за кошти фізичних осіб за ОС Бакалавр, спеціальність «Дизайн», заочна форма навчання в Навчально-науковому інституті торгівлі, обслуговуючих технологій та туризму ДЗ «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка».

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні жилим приміщенням та забезпечення вільного доступу до квартири, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, задоволено. Ухвалено зобов'язати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, і.н. НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серія НОМЕР_5) не чинити перешкоди неповнолітньому сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3., у користуванні жилим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання ключів від зазначеного жилого приміщення, а також забезпечення вільного і безперешкодного доступу до зазначеної квартири.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 25 Загальної декларації прав людини, прийнятою та проголошеною в резолюції 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 10 грудня 1948 року визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини.

Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10).

Пунктом 1 статті 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року наголошено, що право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не можу бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Згідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу.

Статтею 58 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо вказані особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Аналізуючи викладене вбачається, що на підставі ордеру №8 серії П від 30.10.2003 року відповідачу з сім'єю із 4 осіб (ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_2 - донька, ОСОБА_2 - син) надано право на зайняття житлового приміщення у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. З 12.11.2003 року позивач зареєстрована за вказаною адресою. Через перешкоди у користуванні зазначеним жилим приміщенням, які були спричинені відповідачем, на той час неповнолітня позивач разом з братом та матір'ю переїхали до іншого житла, яке ОСОБА_4 набула у приватну власність. При цьому, особисті речі позивача залишись у зазначеному житловому приміщенні. 03.12.2013 року рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області спірне житлове приміщення виключене з переліку службових жилих приміщень та надано у користування квартиронаймачу ОСОБА_2 у складі сім'ї 3 особи (син ОСОБА_2, донька ОСОБА_2.).

Разом з тим, допитана в судовому засіданні в якості свідка - ОСОБА_4 суду зазначила, що позивач є її донькою, а відповідач - колишній чоловік. Відповідач отримав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на склад сім'ї - 4 особи. До складу сім'ї на той час входили відповідач, свідок та їх діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_2 У 2007 році відповідач почав примушувати свідка з дітьми виїхати з вказаної квартири. Після розлучення він створював неможливі умови для проживання, тому у червні 2008 року вона була змушена забрати дітей та виїхати зі спірного житла. Речі доньки та сина залишалися у квартирі. Шляхом оформлення довгострокового валютного кредиту свідок придбала квартиру, в якій вона з дітьми мешкають до сих пір. Після переїзду відповідач одразу змінив замки на вхідних дверях, зібрав речі дітей та виніс їх до домоправителя. Зазначені речі свідок не забирала та їх доля їй не відома. Відповідач вже двічі звертався до суду з позовом про визнання дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою, але суд відмовляв у їх задоволенні. У 2013-2014 році квартира виведена з службового використання. На даний час відповідач бажає виписати дітей з квартири та приватизувати квартиру тільки на себе, але у дітей житла у власності не має, тому вони мають право реалізувати своє право шляхом участі у приватизації вказаної квартири. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на проживання у спірній квартирі, але доступу до житла він не надає, чим спричиняє перешкоди у користуванні житлом.

Таким чином, враховуючи, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, іншого власного житла вона не має та бажає проживати у вказаній квартирі, а відповідач, у свою чергу, чинить перешкоди у проживанні, суд доходить висновку про необхідність зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні спірним жилим приміщенням.

З огляду на зазначене, вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, а тому, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 13 від 04.01.2018 року про сплату судового збору в сумі 704,80 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та забезпечення вільного і безперешкодного доступу до квартири - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_5, виданий 31.07.1996 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, не чинити перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП , паспорт серії НОМЕР_4, виданий 23.08.2013 року Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, у користуванні жилим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання ключів від зазначеного жилого приміщення та забезпечення вільного і безперешкодного доступу до зазначеної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_5, виданий 31.07.1996 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП , паспорт серії НОМЕР_4, виданий 23.08.2013 року Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, суму сплаченого судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель