Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 753/12854/17

провадження № 61-4121св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

представник відповідача -Коротун Олександр Михайлович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дарницького районного суду міста Києва, у складі судді Трусової Т. О., від 16 жовтня

2018 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., від 05 лютого

2019 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі -

ПАТ «Українська залізниця») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати й середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з липня 2013 року вона працювала у відповідача на посаді провідного фахівця прес-центру. З листопада

2013 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а після закінчення відпустки їй не було надано робочого місця та було повідомлено про скорочення її посади. У подальшому їй було запропоновано інші посади, від яких вона змушена була відмовитись через суттєву різницю у заробітній платі. З лютого 2017 року відповідач припинив виплату позивачу заробітної плати, а у квітні 2017 року вона під тиском представників відповідача підписала повідомлення про скорочення, після чого її було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Вказувала, що вона є одинокою матір`ю, а тому на підставі статті 184 КЗпП України відповідач не мав права звільняти її. Крім того, всупереч чинного законодавства України профспілковий комітет не надавав згоди на її звільнення.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, стягнути недоотриману заробітну плату за період лютий-червень 2017 року та середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано наказ ПАТ «Українська залізниця» від 13 червня 2017 року

№ 1421/ос про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі

пункту 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця прес-центру ПАТ «Українська залізниця». Стягнуто з

ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у кількості 425 робочих днів за період

з 01 лютого 2017 року по 16 жовтня 2018 року у розмірі 169 456 грн із вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску. У задоволенні позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільняючи позивача з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України відповідач порушив вимоги статті 184 КЗпП України, у зв`язку з чим місцевий суд дійшов висновку про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що написання позивачем заяви про її звільнення за скороченням штату не має жодних правових наслідків і не звільняє роботодавця від дотримання гарантій, встановлених для окремих категорій жінок, до яких, зокрема, відносяться одинокі матері. Надані позивачем документи містять достатні докази на підтвердження наявності у неї статусу одинокої матері.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ «Українська залізниця» просить скасувати оскаржені судові рішення у частині задоволення позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач грубо порушувала правила внутрішнього трудового розпорядку після виходу на роботу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. ОСОБА_1 не довела до відома роботодавця відомості про наявність у неї статусу одинокої матері. Звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України відбулось за ініціативою працівника, оскільки вона відмовилась від усіх запропонованих посад. Позивач не довела наявність у неї статусу одинокої матері. Суди неправильно визначили період, за який стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

22 березня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 15 липня 2013 року працювала на посаді провідного фахівця прес-центу Укрзалізниці Державної адміністрації залізничного транспорту України (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилась дитина

ОСОБА_2 , у зв`язку з чим їй була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька в актовий запис про народження дитини позивача внесені відповідно до положень частини першої

статті 135 СК України за вказівкою матері (а. с. 11).

29 квітня 2014 року Державною адміністрацією залізничного транспорту України видано наказ № 146-Ц/од, відповідно до якого з 29 липня

2014 року ліквідовано прес-центр Державної адміністрації залізничного транспорту України та утворено в апараті Укрзалізниці самостійний відділ взаємодії із засобами масової інформації чисельністю 5 штатних одиниць (а. с. 29-30).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, утворено ПАТ «Українська залізниця».

07 листопада 2016 року позивач прибула до ПАТ «Українська залізниця» із наміром приступити до виконання службових обов`язків.

14 квітня 2017 року позивача під розпис попереджено, що на підставі наказу Укрзалізниці від 29 квітня 2014 року № 146-Ц/од та Переліку змін до штатного розпису від 06 травня 2014 року № 22 посада, яку вона обіймає, вилучена зі штатного розпису, у зв`язку з чим їй буде запропоновано посади для подальшого працевлаштування, а у разі відмови від запропонованих посад трудовий договір буде розірвано на підставі пункту 1

статті 40 КЗпП України (а. с. 53).

Позивачу було запропоновано посади кореспондента відділу корпоративної інформації та відділу суспільно-політичної інформації філії «Медіацентр Магістраль» та провідного економіста відділу економічного аналізу департаменту економіки, планування та бюджетування, проте позивач відмовилась від запропонованих посад.

З лютого 2017 року по червень 2017 року позивач фактично роботу не виконувала, заробітна плата їй не виплачувалась.

14 червня 2017 року ОСОБА_1 написала заяву про звільнення її з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням її посади (а. с. 71).

Згідно наказу голови правління ПАТ «Українська залізниця» від 13 червня 2017 року № 11421/ос ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади провідного фахівця прес-центру Укрзалізниці Державної адміністрації залізничного транспорту України з 14 липня 2017 року на підставі

пункту 1 статті 40 КЗпП України (а. с. 52).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація підприємства, установи, організації, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

За змістом частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Встановивши, що позивач є одинокою матір`ю, у зв`язку з тим, що запис про батька дитини, 2013 року народження, зроблений відповідно до частини першої статті 135 СК України, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається без забезпечення працевлаштування працівника.

Встановивши, що з лютого 2017 року позивач фактично не виконувала свою роботу та не отримувала заробітну плату, суди попередніх інстанцій правильно визначили період вимушеного прогулу, а також при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача, обґрунтовано виходили із розміру посадового окладу позивача відповідно до абз. 3 пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 08 лютого 1995 року № 100.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів, які їх обґрунтовано спростували, тому не заслуговують на увагу, оскільки всім обставинам, які викладенні у позовній заяві та запереченні на неї, надано належну оцінку. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня

2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого

2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта