Справа № 352/262/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/543/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю: представника ВДВС Коржака Б. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Тисменицький районний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, на дії державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Коржака Б.Б., з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 січня 2019 року, постановлену суддею Шамотайлом О.В.,

в с т а н о в и в:

24.02.2016р. ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеною скаргою, у якій, після уточнення та доповнення, просив:

1. визнати неправомірними дії заступника начальника Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Коржака Б.Б. з примусової реалізації приміщення магазину, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

2. зобов`язати заступника начальника Тисменицького районного відділу ДВС Коржака Б.Б. припинити примусову реалізацію на електронних торгах приміщення магазину, що знаходиться в АДРЕСА_2;

3. зобов`язати заступника начальника Тисменицького районного відділу ДВС Коржака Б.Б. здійснювати заходи примусового виконання рішення у виконавчому №44297805 з дотриманням порядку (черговості) звернення стягнення на майно боржника, визначеної ст.ст. 48, 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

В обгрунтування скарги посилався на те, що на виконанні у Тисменицькому районному відділі ДВС перебуває виконавче провадження №44297805 з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 58672,49 доларів США (468969,19 гривень станом на 31.10.2013 року).

Заявник зазначав, що державний виконавець не дотримався визначеного законом (ст.48, 50 Закону України «Про виконавче провадження») порядку (черговості) звернення стягнення на його майно, оскільки передав на реалізацію нерухоме майно - приміщення магазину, в той час, як у його власності перебуває автомобіль AUDI, модель 89, д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягав реалізації першочергово.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтував тим, що державний виконавець дотримався визначеної законом черговості звернення стягнення на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апелянт вважає, що висновок суду про те, що державний виконавець дотримався визначеної законом черговості звернення стягнення на нерухоме майно, є невмотивованим. Державний виконавець може проводити виконавчі дії з примусової реалізації майна наступної черги тільки в разі відсутност у боржника майна, на яке звертається стягнення першочергово, або майно цієї черги вже реалізовано і суми від реалізації майна недостатньо для задоволення вимог стягувача. Апелянт стверджує, що такої черговості державний виконавець не дотримався, оскільки одночасно звертає стягнення на належне боржнику як рухоме, так і нерухоме майно, а саме житловий будинок, в якому боржник проживає, разом з земельною ділянкою, на якій він знаходиться, та автомобіль. Помилковим є висновок суду, що за відсутності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації про зареєстроване право власності на земельні ділянки, державний виконавець може не звертати на них стягнення, оскільки державний виконавець встановив належність боржнику земельних ділянок згідно листа Держземагенства у Тисменицькому районі від 27.03.2015 року та постановою від 03.04.2015 року наклав на них арешт. Інформація про зареєстроване право власності щодо земельної ділянки встановлюється за допомогою даних Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а не Реєстру прав власності на нерухоме майно, який припинив своє функціонування в 2013 році. Крім того, апелянт вказує, що ухвала підписана не тим суддею, який зазначений в ухвалі, що є підставою для її скасування.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника ВДВС, який вимоги скарги заперечив, суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 10.03.2015 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області на виконання рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.10.2014 року, яке набрало законної сили 12.11.2014 року, у справі за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", 103870 доларів США 49 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31.10.2013 року становить 830236 гривень 86 копійок заборгованості за кредитним договором, та 3441 грн. судових витрат, а всього 833677 гривень 86 копійок (а.с. 5).

08.08.2014 року державним виконацем ОСОБА_2 . Відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою: відкрито виконавче провадження №44297805 з виконання виконавчого листа №344/18269/2013, виданого 16.07.2014 року Івано-Франківським міським судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" суму боргу за кредитним договором у розмірі 468 969,19 грн.; накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення 515966,10 грн.; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_1 , лише в межах суми боргу (а.с. 6).

За боржником зареєстрований транспортний засіб маркти AUDI, д.н.з. НОМЕР_1 , який оголошено в розшук постановою від 05.05.2015 року (а.с. 210).

13.08.2015 року актом опису й арешту майна описано та арештовано майно боржника ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення магазину загальною площею 90,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 212-213).

03.09.2015 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Коржаком Богданом Богдановичем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №44297805, якою призначено ОСОБА_4 , експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №344/18269/2013, виданого 16.07.2014 року Івано-Франківським міським судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" суму боргу за кредитним договором у розмірі 468 969,19 грн. (а.с. 7).

11.11.2015 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Коржаком Богданом Богдановичем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, якою приєднано виконавче провадження №44297552 з примусового виконання виконавчого листа №344/18269/2013, виданого 16.07.2014 року Івано-Франківським міським судом, до зведеного виконавчого провадження №49737752, яке веде відділ державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції, Івано-Франківська обл. (а.с. 8).

Згідно висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , ринкова вартість об`єкта оцінки - нежитлового приміщення магазину, Літ. А, загальною площею 90,6 кв.м., яке належить ОСОБА_1 , та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , визначена станом на 17.11.2015 року, на замовлення ВДВС Тисменицького РУЮ, з метою визначення ринкової вартості для продажу арештованого майна на торгах, згідно законодавства, без урахування ПДВ, складає: 797 582 грн. (а.с. 9).

17.11.2015 року відділом державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції надіслано ОСОБА_1 повідомлення про оцінку арештованого майна боржника №8038/04-23, яким останнього повідомлено про те, що при примусовому виконанні виконавчого провадження №44297805, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" суму боргу за кредитним договором у розмірі 468 969,19 грн., вартість арештованого майна ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення магазину, що знаходиться в АДРЕСА_2 становить 797 583 грн. без ПДВ. (а.с. 122-123).

Вказане повідомлення надіслано ОСОБА_1 19.11.2015 року рекомендованим листом, що підтверджується поданим представником відділу ДВС Тисменицького районного управління юстиції витягом з журналу від 18.11.2015 року та копією фіскального чеку ІФУДППЗ Укрпошта №871 від 19.11.2015 року (а.с. 124, 125).

Ухвалою Тисменицького районного суду від 24.02.2016 року зупинено примусову реалізацію належного ОСОБА_1 нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16).

21.02.2017 року в Тисмиеницький РВ ДВС поступила заява ОСОБА_1 щодо звернення стягнення на затриманий транспортний засіб ( а.с.209).

22.02.2017 року проведено опис та арешт майна боржника - вищевказаного транспортного засобу - у ВП№47006677 (а.с.211-213).

Загальна сума, що підлягає стягненню по зведеному виконавчому провадженню складає 1 152 823, 85 гривень, про що свідчить облікова картка зведеного виконавчого провадження №49737752) ( а.с.208).

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу марки AUDI, д.н.з. НОМЕР_1 , наданого суб`єктом оціночної діяльності-становить 29 475 грн. Дана сума не є достатньою для задоволення вимог стягувача.

Крім того, судом встановлено, що при проведенні виконавчих дій державним виконавцем отримано інформацію про те, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні дані щодо земельних ділянок.

Оцінюючи висновок суду про те, що державний виконавець дотримався визначеної законом черговості звернення стягнення на нерухоме майно, апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій) визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснює сторонам їхні права і обов`язки.

Порядок звернення стягнення на майно боржника передбачено розділом VII Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII.

Положеннями частин 1, 2, 5 статті 48 вказаного Закону, зокрема, передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Порядок звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна фізичної особи визначено ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Положеннями ч. 1, 2, 3 вказаної статті передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Заявник, у своїй заяві про доповнення та уточнення доводів та підстав скарги, зазначав, що державний виконавець не дотримався визначеного законом (ст.48, 50 Закону України «Про виконавче провадження») порядку (черговості) звернення стягнення на його майно, оскільки передав на реалізацію нерухоме майно - приміщення магазину, в той час, як у його власності перебуває автомобіль AUDI, модель 89, д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягав реалізації першочергово.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що державний виконавець може проводити виконавчі дії з примусової реалізації майна наступної черги тільки в разі відсутност у боржника майна, на яке звертається стягнення першочергово, або майно цієї черги вже реалізовано і суми від реалізації майна недостатньо для задоволення вимог стягувача.

Таке тлумачення апелянтом статей 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковим.

По-перше, відповідно до ч.6 ст. 48 Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Цією нормою закону закріплено принцип звернення стягнення на майно в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом. Крім того, статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено обов`язок державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання виконавчого документу.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Встановлено, що загальна сума, що підлягає стягненню по зведеному виконавчому провадженню складає 1 152 823, 85 гривень. Транспортний засіб боржника - автомобіль AUDI, модель 89, д.н.з. НОМЕР_1 , оцінено у 29 475 гривень, що очевидно є недостатнім для задоволення вимог стягувача. Крім того, транспортний засіб боржника перебував у розшуку з 05.05.2015 року, так як його місцезнаходження було невідоме, тому на нього не можна було звернути стягнення, державний виконавець почав вчиняти дії щодо реалізації транспортного засобу після звернення до нього боржника із відповідною заявою (а.с. 209), в якій було вказано, що транспортний засіб знаходиться на арешт-майданчику у м.Івано-Франківську.

Тому державний виконавець у межах наданих йому повноважень, не порушивши черговості звернення стягнення на майна боржника, розпочав звертати стягнення на нежитлові приміщення магазину, що знаходиться в АДРЕСА_2 , вартість яких оцінена у 797 583 гривень без ПДВ.

Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі про те, що державний виконавець не дотримався черговості звернення стягнення, оскільки одночасно звертає стягнення на належне боржнику як рухоме, так і нерухоме майно, а саме житловий будинок, в якому боржник проживає, разом з земельною ділянкою, на якій він знаходиться, та автомобіль, то такі доводи суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вони не були предметом дослідження в суді першої інстанції, крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази про вчинення державним виконавцем дій щодо звернення стягнення та примусової реалізації належного боржнику будинку та земельної ділянки, на якій він знаходиться.

Апелянт в апеляційній скарзі також посилається на те, що державний виконавець не дотримався порядку звернення стягнення, оскільки не вчиняє виконавчі дії щодо інших, окремих від будинку, земельних ділянок, що належать боржнику. Такі доводи суд апеляційної інстанції відхиляє. По-перше, на таку підставу заявник у скарзі, поданій до суду першої інстанції не посилався, а відповідно до ч.6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. По-друге, суд все ж таки дав оцінку таким доводам, зазначивши, що при проведенні виконавчих дій державним виконавцем отримано інформацію про те, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні дані щодо земельних ділянок. По-третє, нежитлові приміщення магазину, що знаходиться в АДРЕСА_2 , є предметом іпотеки згідно договорів іпотеки (а.с. 219 відомості з державного реєстру іпотек), іпотекодержателем по яких виступає АКІБ «УкрСиббанк», який має право першочергового звернення стягнення на це майно.

Апеляційний суд також враховує те, що нежитлові приміщення боржника були передані не реалізацію згідно заявки від 14.01.2016 року (а.с. 36), тобто ще під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХIV, який втратив чинність з 5 жовтня 2016 року згідно із Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII.

Положенням ч.5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХIV було передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Вказаною нормою було передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно. Під поняттям «інше майно» розуміється рухоме та нерухоме майно, при цьому не визначається будь-яка черговість звернення стягнення на це майно, черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Майно, передане на реалізацію до набрання чинності цим Законом, продовжує реалізовуватися у порядку (у тому числі за вартістю), що діяв до набрання чинності цим Законом. Якщо оцінка (уцінка) арештованого майна не проведена до набрання чинності цим Законом, вона проводиться в порядку, визначеному цим Законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку про те, що державний виконавець дотримався визначеної законом черговості звернення стягнення на нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апелянта про те, що ухвала підписана не тим суддею. Та обставина, що у рішенні суду зазначено неправильні ініціали по-батькові судді не свідчить, що рішення підписано суддею, який не розглядав справу, а є опискою, яка може бути виплавлена у встановленому процесуальним законом порядку.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 травня 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Л.В. Василишин

І.О. Максюта