П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року місто Маріуполь

справа № 752/12270/18

провадження № 22-ц/804/1564/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Биліни Т.І., Попової С.А.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Шатілової Л.Г. від 10 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в :

18 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі АТ «Укрсоцбанк»), про припинення договірних відносин між сторонами договору та закінчення договору кредиту.

Позов мотивовано тим, що 01 серпня 2008 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 156/28-287, за умовами якого позивачу банком надано кредит на поточні потреби в іноземній валюті в сумі 35 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату видачі складало 169 578, 50 грн., строком до 01 серпня 2018 року. Додатковою угодою №3 до вказаного договору від 19 листопада 2010 року термін погашення кредитного договору подовжений до 01 серпня 2028 року.

У зв`язку з тим, що останній платіж в рахунок погашення кредитних зобов`язань перед банком позичальником здійснено 13 квітня 2011 року, перед банком виникла заборгованість по договору, починаючи з дати останнього платежу.

Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України право щодо дострокового повернення кредитних коштів виникло у банку в момент прострочення повернення чергового платежу.

Пунктом 7.4. Договору кредиту 156/28-287 від 01 серпня 2008 року передбачено, що у разі обставин, визначених п.п. 3.2.3., 4.4., 4.5., 5.4. цього договору, строк користування вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит, проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції.

Згідно з пунктом 4.5. договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Оскільки позичальником обов`язки, передбачені пунктами 3.3.7. та 3.3.8. договору кредиту не виконувалися з 13 квітня 2011 року, у відповідності до пунктів 4.5. та 7.4. договору кредиту строк користування кредитом сплив через 90 календарних днів з моменту останнього виконання умов договору, тому з 12 липня 2011 року у сторін договору кредиту припинилися взаємні права та обов`язки, окрім передбаченого ст. 631 ЦК України обов`язку виконати зобов`язання, які виникли під час дії договору, а також фактично припинилася дія кредитного договору, тому відповідно до висновків Верховного Суду України, всі наступні платежі, визначені графіком, не мають правового значення та не підлягають виконанню.

05 квітня 2018 року позивачем направлено відповідачу заяву з проханням визнати та документально зафіксувати факт припинення договору кредиту № 156/28-287 від 01 серпня 2008 року. Листом від 24 квітня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» йому відмовило у позасудовому визнанні договору кредиту № 156/28-287 від 01 серпня 2008 року припиненим.

Позивач просив суд встановити, що правовідносини між сторонами договору кредиту № 156/28-287 фактично припинено 12 липня 2011 року, а сам договір кредиту № 156/28-287, укладений між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» 01 серпня 2008 року, припинився 12 липня 2011 року у зв`язку зі спливом строку визначеного умовами кредитного договору.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2019 року (а.с. 76-77) позов задоволено.

Встановлено фактично припиненими з 12 липня 2011 року правовідносини між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» щодо договору кредиту № 156/28-287 та договір кредиту № 156/28-287, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» 01 серпня 2008 року, у зв`язку зі спливом строку визначеного умовами кредитного договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж в рахунок погашення кредитних зобов`язань перед банком позивачем здійснено 13 квітня 2011 року, перед банком виникла заборгованість по договору, починаючи з дати останнього платежу, тобто позивач порушує зобов`язання за вказаним договором, та відповідно до умов п. 3.3.7, 3.3.8, 4.5, 7.5 договору строк користування кредитом сплинув через 90 календарних днів з моменту невиконання ним своїх обов`язків, і у банку виникло право вимоги та почався перебіг позовної давності щодо погашення суми заборгованості за кредитом. Таким чином 12 липня 2011 року припинився не лише строк кредитування, а й взаємні права та обов`язки сторін договору (нові нарахування процентів та інших платежів не можуть виникати у зв`язку з припиненим строку договору, а за невиконання обов`язку сплати кредиту позичальник більше не несе відповідальність, передбачену договором кредиту).

06 травня 2019 року відповідач АТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до умов спірного кредитного договору останній укладено на період з 01 серпня 2008 року до повного виконання сторонами своїх зобов?язань, з кінцевим терміном повернення кредиту до 01 серпня 2028 року. Зміна строку виконання зобов`язання не є умовою для зміни строку дії договору. У позовній заяві не заперечується факт наявності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Укрсоцбанк», а за таких умов відсутні підстави вважати, що свої зобов`язання за договором боржник виконав належним чином. Оскільки кошти за креитним договором в належному розмірі не повернуто, проценти за кредитом та пеня за процентами, а також штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності до кінця дії кредитного договору. Сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання.

27 травня 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення та залишити оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що ухвалено з додержанням матеріального та процесуального права, оскільки суд дійшов правильного висновку про визнання доовору кредиту припиненим.

Представник АТ «Укрсоцбанк» в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, направив на адресу апеляційного суду заяву, в якій просив розглянути справу без присутності представника АТ «Укрсоцбанк» та скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2019 року, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 . - адвокат Тесля А.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги АТ «Укрсоцбанк» та просив залишити рішеннґ суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача Тесля А.В. , дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм цивільного права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 01 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 156/28-287, відповідно до п. 1.1 якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 35 000,00 доларів США зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 01 серпня 2018 року на умовах визначених цим договором.

Згідно з п.п. 1.1.1 кредитного договору погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно до 15-го числа сплачує кредитору рівну суму грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за Кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом.

Пунктом 7.4. договору кредиту 156/28-287 від 01 серпня 2008 року передбачено, що у разі обставин, визначених п.п. 3.2.3., 4.4., 4.5., 5.4. цього договору, строк користування вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції.

Відповідно до пункту 4.5. договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

В подальшому між сторонами укладені додаткові угоди № 1, №2 та №3 про внесення змін та доповнень до договору кредиту, відповідно до умов яких сторони погодили що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту як в повному обсязі так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані відсотки та штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищенаведених вимоги кредитора. Встановлена нова процентна ставка 15,85% річних та новий кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту 01 серпня 2028 року.

Відповідно до ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є просрочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що сторони визначили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитами та процентами за користування ними (п.7.3 Договору кредиту), кінцевимй строк повернення кредиту - до 01 серпня 2028 року (п.2.2 Додаткової угоди№ 3 від 19 листопада 2010 року про внесення змін додоговору кредиту), та і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням.

Таким чином, поряд з установленням строку дії договоору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів) в тому числі дострокове їх виконання, що входит до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Кошти за кредитним договором в належному розмірі позивачем повернуто не було, тобто свої зобов`язання за договором позивач не виконав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Глава 50 ЦК України містить перелік підстав для припинення зобов`язання:

1. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належни счином (ст. 599 ЦК України).

2. Зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки та порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК України).

3. Зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (ст. 601 ЦК України).

4. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про зміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація) (ст. 604 ЦК України).

5. Зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК України).

6. Зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України).

7. Зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України).

8. Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особо. Зобовязання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора (ст. 608 ЦК України).

9. Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю (ст. 609 ЦК України).

Крім того, договір припиняється в результаті закінчення його строку або в результаті його виконання.

Відповідно до умов кредитного договору останній укладено на період з 01 серпня 2008 року до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, з кінцевим терміном повернення кредиту до 01 серпня 2028 року.

Зміна строку виконання зобов`язання не є умовою для зміни строку дії договору.

Позивач не заперечує факт наявності заборгованості перед АТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №156/28-287. За таких умов, відсутні підстави вважати, що свої зобов`язання за договором боржник виконав належним чином.

Договором та законом не передбачено право на односторонню відмову від кредитного договору.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та обставин справи вбачається, що відсутні підстави для припинення правовідносин між сторонами кредитного договору та припинення дії кредитного договору, на що суд першої інстанції не звернув уваги та всупереч вимогам матеріального закону встановив фактично припиненими з 12 липня 2011 року правовідносини між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» щодо договору кредиту № 156/28-287 та визнав договір кредиту № 156/28-287, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» 01 серпня 2008 рокуз кінцевим терміном погашення до 01 серпня 2028 року, припиненим у зв`язку зі спливом строку визначеного умовами кредитного договору.

За вимогами пунктами 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню повністю з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки відсутні підстави для припинення правовідносин між сторонами кредитного договору та припинення дії кредитного договору.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, послався на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та рішення Конституційного Суду Украхни від 10 листопада 2011 року, відповідно до якого дія положень вказаного закону поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого крежиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Статтею 141 ЦПК Украни, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При подачі апеляційної скарги відповідач АТ «Укрсоцбанк» сплатив судовий збір в розмірі 2 882,00 гривень (а.с. 82), а повинен був сплатити відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» 1 057,20 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача та відмови у задоволенні позовних вимог, а позивач звільнений від сплати судового збору, понесені відповідачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 057,20 грн. за подачу апеляційної скарги повинні компенсуватися за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення договірних відносин між сторонами договору та закінчення договору кредиту - відмовити.

Судові витрати, понесені відповідачем Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (вул. Ковпака, буд. 29, м. Київ, п.і. 03150, ідентифікаційний код 00039019) по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Т.І. Биліна

С.А. Попова