Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 361/1701/18

провадження № 61-6845св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Іноземне підприємство «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника Іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» - Марченко Катерини Олександрівни на постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Ігнатченка Н. В., Кулішенка Ю. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» (далі -

ІП «Кока-Кола») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 січня 2011 року до 21 березня

2018 року ОСОБА_1 працював на посаді оператора-технолога в

ІП «Кока-Кола».

Наказом ІП «Кока-Кола» від 07 березня 2018 року № 270 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено йому догану за порушення трудової дисципліни на підставі службової записки завідувача лабораторії якості ОСОБА_2 від 19 лютого 2018 року.

Застосування до нього цього дисциплінарного стягнення було незаконним, так як позивач не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни і належним чином та у повному обсязі виконував посадові обов`язки.

На підставі наказу про припинення трудового договору від 21 березня

2018 року № 306, ОСОБА_1 звільнений з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Звільнення з роботи є незаконним у зв`язку з порушенням роботодавцем вимог статті 43-1 КЗпП України, так як позивач є членом первинної профспілкової організації ІП «Кока-Кола» і згода цієї профспілкової організації не була отримана до прийняття рішення щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 просив визнати незаконним і таким, що підлягає скасуванню, наказ ІП «Кока-Кола» від 21 березня 2018 року № 306 та поновити його на посаді оператора-технолога ІП «Кока-Кола».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 13 листопада 2018 року, з урахуванням ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року про виправлення описки, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у діях ОСОБА_1 є порушення посадових обов`язків, так як до дня звільнення до нього двічі було застосовано дисциплінарні стягнення у вигляді догани, які на час розгляду справи не зняті, накази про їх застосування є чинними, а відмову у наданні згоди на звільнення, яка була надана на запит суду первинною профспілковою організацією ІП «Кока-Кола», суд вважав необґрунтованою. При цьому суд у своєму рішенні прийшов до висновку, що «не зважаючи на недотримання

ІП «Кока-Кола» порядку звільнення позивача з роботи без отримання попередньої згоди профспілкового комітету, позов до задоволення не підлягає».

Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Броварського міськрайонного суду від 13 листопада 2018 року скасовано та увалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ІП «Кока-Кола» від 21 березня

2018 року № 306 про припинення трудового договору, про звільнення ОСОБА_1 з посади оператор-технолога згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді оператора-технолога ІП «Кока-Кола».

Стягнуто з ІП «Кока-Кола» в дохід держави 2 114,40 грн судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що роботодавцем було порушено процедуру звільнення, оскільки не запитувалася згода профспілки на звільнення її члена. Оскільки позивач є членом первинної профспілкової організації ІП «Кока-Кола», то трудовий договір з ним може бути розірваний лише за згодою первинної профспілкової організації. Судом було зупинено провадження у справі та було зроблено запит до профспілки стосовно надання згоди на звільнення. Такої згоди первинна профспілкова організація не надала, а навпаки, надала відмову у звільненні даної особи.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі:

29 березня 2019 року представник ІП «Кока-Кола» - Марченко К. О. через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого

2019 року та залишити в силі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2018 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку з притягненням позивача тричі до дисциплінарної відповідальності, які з дня їх накладання до дня видання наказу про звільнення не втратили юридичної сили за давністю, і не були зняті достроково, звільнення позивача на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України було обґрунтованим і мало законну підставу, що і було встановлено судом першої інстанції.

оскільки останній проступок позивача був виявлений 21 лютого 2018 року, застосування дисциплінарного стягнення було можливе не пізніше 21 березня 2018 року. Розслідування проступку завершилось 19 березня 2019 року. Під час розслідування було з`ясовано, що позивач є членом профспілки, проте, зважаючи на обмежені строки застосування дисциплінарних стягнень, звернення до первинної профспілкової організації за наданням дозволу на звільнення ОСОБА_1 не виявилось можливим.

18 квітня 2018 року відповідач звернувся до первинної профспілкової організації з відповідним поданням про отримання згоди на звільнення позивача. Первинна профспілкова організація взагалі не надала жодної відповіді відповідачу на його подання, а тому вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на звільнення позивача.

Суд першої інстанції розглянувши спір по суті, повністю дослідив усі обставини справи, встановив, що звільнення позивача відбулось на законних підставах, правильно визнав відмову первинної профспілкової організації необґрунтованою.

Доводи інших учасників справи:

17 травня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку подав до Верховного Суду відзив, у якому просить постанову Київського апеляційного суду залишити в силі.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи:

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року поновлено ІП «Кока-Кола» строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду

від 20 лютого 2019 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Броварського міськрайонного суду Київської області.

08 травня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

11 травня 2019 року матеріали цивільної справи передано судді-доповідачу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

ОСОБА_1 з 01 січня 2011 року до 21 березня 2018 року працював на посаді оператора-технолога в ІП «Кока-Кола».

Наказом ІП «Кока-Кола» від 12 жовтня 2017 року № 1303 застосовано до оператора-технолога ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Попереджено оператора-технолога ОСОБА_1 про дисциплінарну відповідальність за систематичне невиконання працівником без поважних причин трудових обов`язків та положень правил, політик і процедур Компанії.

Наказом ІП «Кока-Кола» від 07 березня 2018 року № 270 застосовано до оператора-технолога ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Попереджено оператора-технолога ОСОБА_1 про дисциплінарну відповідальність за систематичне невиконання працівником без поважних причин трудових обов`язків та положень правил, політик і процедур Компанії.

Наказом ІП «Кока-Кола» від 21 березня 2018 року № 306 про припинення трудового договору, звільнено ОСОБА_1 з посади на підставі пункту 3 статті 40 (у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором).

Судом першої інстанції було встановлено та наведено, які саме порушення технологічної інструкції по приготуванню напоїв ОСОБА_1 було допущено, що встановлено за результатами розслідувань.

Рольський В. П. з 2017 року є членом первинної профспілкової організації

ІП «Кока-Кола».

Звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі наказу ІП «Кока-Кола»

від 21 березня 2018 року № 306 відбулося без звернення керівництва ІП «Кока-Кола» до первинної профспілкової організації цього підприємства.

До виборного органу первинної профспілкової організації ІП «Кока-Кола» подання на звільнення ОСОБА_1 з роботи було подане лише 18 квітня 2018 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2018 року суд звернувся із запитом до профспілкового комітету ІП «Кока-Кола» на предмет надання згоди (чи відмови у наданні згоди) на звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

24 травня 2018 року первинна профспілкова організація ІП «Кока-Кола» надала до суду письмову відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи. Зазначалося, що ОСОБА_1 звільнено з роботи всупереч встановленій чинним законодавством процедурі, а саме: не було отримано згоду виборного органу профспілкової організації на звільнення. На переконання профспілкової організації позивачем не було вчинено порушень трудової дисципліни.

Крім того, звільнення спричинило тяжкий соціально-економічний вплив на життя ОСОБА_1 та його родини, лишило стабільного заробітку у такий скрутний та економічно нестабільний час. Також це є порушенням реалізації конституційного права громадян на працю, передбаченого статтею 43 Конституції України.

Норми права, які підлягають застосуванню:

Статтею 43 Конституції Українивизначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП України.

Відповідно до вимог частини першої статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40, пунктами 2 і З статті 41 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що звільнення ОСОБА_1 відбулось всупереч вимогам частин першої, сьомої статті 43 КЗпП України без попередньої згоди виборного профспілкового органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Суд дійшов правильного висновку про незаконне звільнення позивача на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до оцінки доказів, що відповідно до правил статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції,

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого

2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» - Марченко Катерини Олександрівнизалишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська