Справа № 288/383/15-ц
Провадження № 2/288/168/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судового засідання - Добрянської В.П.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Климковича Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - Відповідач) про стягнення коштів в якому з врахуванням уточнених позовних вимог /т.2 а.с.25-27/ вказує, що 22 лютого 2012 року між ним та відповідачем укладено договір фінансового лізингу за № 00004259 (далі - Договір), предметом якого є надання йому для власних потреб транспортний засіб типу VW Jetta, 2010 року виробництва.

Позивач зазначає, що укладений Договір повинен бути визнаний судом недійсним, так як суперечить нормам чинного законодавства, внаслідок здійснення Відповідачем нечесної підприємницької практики і є таким, що містить несправедливі умови та повинен бути визнаний недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.

У Договорі та додатках до нього не визначено, коли та при яких обставинах визначення ціни автомобіля мало відбутися, відповідно до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізинг, Договір містить положення, які забороняють повертати споживачу платежі, за викуп автомобіля, вказані в Договорі положення про проценти, комісії та формула визначення процентної ставки вводять в оману споживача.

Відповідач приховав, не указавши в договорі розмір трьохмісячної процентної ставки LIBOR, за яким він обрахував навіть перший лізинговий платіж у виді процентів та комісії, та того, чи є цей розмір трьохмісячної ставки LIBOR визначенням місячного, квартального, річного обрахунку процентної ставки у реальному відсотковому вимірі по відношенню до обсягу фінансування.

У Договорі не зазначено максимальний розмір збільшення процентної ставки, а застосований порядок розрахунку змінної процентної ставки не дозволяє точно визначити її розмір на будь-який момент протягом строку дії кредитного договору, договір не містить посилань на джерело інформації, яка б підтверджувала ту чи іншу ставку LIBOR на певний період. В Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів та Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу не визначено з чого вони складаються, у якому розмірі та за яких умов повинні сплачуватися, який розмір процентів а який розмір комісії закладено у цьому Графіку.

Не відповідають чинному законодавству положення п.12.9 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу за якими у разі розірвання контракту, позивач за зустрічним позовом зобов`язаний, крім повернення автомобіля, сплатити лізингодавцю у виді упущеної вигоди ще й «різницю між вартістю Об`єкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано «Порше Лізинг Україна» в результаті продажу Об`єкту лізингу або, якщо Об`єкт лізингу залишається у власності Порше Лізинг Україна, ринкову вартість Об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), а також іншими Платежами що залишилися несплаченими Лізингоодержувачем відповідно до контракту».

Аналіз даних Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, який є додатком до Договору про фінансовий лізинг свідчить про істотний дисбаланс, адже за кожен рік сплати коштів, відсоткова ставка збільшується у великих розмірах. Суперечать також вимогам закону умова, що Договір може бути розірваний лише за згодою лізингодавця не раніше ніж через 12 місяців із дати початку строку лізингу, тобто не раніше 23 грудня 2013 року. крім того, на відповідача за зустрічним позовом покладається тільки зобовязання, щодо передачі у користування та володіння предмета лізингу, в той час, як на позивача за зустрічним позовом зобов`язання з яких і складається даний договір, усі права, в тому числі і щодо розірвання Договору в односторонньому порядку без повідомлення на стороні відповідача за зустрічним позовом.

Викладені в Договорі умови, вказують на наявність підстав вважати його несправедливим, а саме лізингодавець, відмовляється нести відповідальність за наданий товар, дострокове погашення може відбутися не раніше, ніж через дванадцять календарних місяців, після підписання Акту приймання передачі об`єкта лізингу між сторонами, а у випадку дострокового закінчення строку лізингу, лізингоодержувач виплачує непогашену вартість контракту, одноразову комісію за дострокове закінчення строку лізингу в розмірі 4 % від непогашеної вартості об`єкта лізингу.

Спірний договір укладено між сторонами в місті Житомир в автосалоні, а відтак є договором, укладеним поза торговельним або офісним приміщенням.

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» сплачені ОСОБА_2 авансовий платіж, платіж по відшкодуванню частини вартості об`єкта лізингу, проценти та комісії в сумі 408440.16 гривень.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Представник Позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити.

Представник Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. 23 липня 2019 року подав до суду додаткові пояснення у справі в яких вказав, що з врахуванням викладеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі, вважає за необхідне надати додаткові пояснення щодо застосування наслідків не дійсності нікчемного правочину. Суд касаційної інстанції зазначив, що при застосуванні наслідків нікчемності договору фінансового лізингу, суд повинен повернути сторони договору в попереднє становище з урахуванням наведених в постанові роз`яснень. В разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. Таким чином, для застосування двосторонньої реституції за наслідками нікчемності Договору про фінансовий лізинг № 00004259 від 22 лютого 2012 року: 1. Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу всі сплачені ним кошти на виконання нікчемного договору; 2. Позивач зобов`язаний повернути Відповідачу Об`єкт лізингу - транспортний засіб VW Jetta, 2010 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ; 3. Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу плату за фактичний час користування Об`єктом лізингу з моменту укладення Договору і до моменту повернення транспортного засобу. /т.3 а.с.107-111/

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 22 лютого 2012 року між лізингодавцем - ТОВ «Порше Лізинг Україна» та лізингоодержувачем - ОСОБА_2 було укладено Договір про фінансовий лізинг, об`єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Jetta 1,6 І Benzin, 2010 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , вартість об`єкту лізингу - еквівалент 23100.00 доларів США, авансовий платіж - еквівалент 4620.00 доларів США, обсяг фінансування - еквівалент 18480.00 доларів США; кількість лізингових платежів - 60, строк лізингу (місяців) - 60; лізинговий платіж - еквівалент 502.16 доларів США; адміністративний платіж - еквівалент 346.50 доларів США; процентна ставка - змінна, відповідно до п.6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу; проценти, комісії інші платежі: у відповідності до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для Лізингових платежів/Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування). /т.1 а.с.17/

Додатками до Договору про фінансовий лізинг № 00004259 від 22 лютого 2012 року є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу /т.1 а.с.19-30/ та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) /т.1 а.с.30-33/.

Згідно рахунку - фактури № 00199392 від 05 травня 2014 року, сплачено ОСОБА_2 за договором № 00004259 від 22 лютого 2012 року: 3452.62 гривень відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та 2447.76 гривень процентів та комісії, а всього на суму - 5900.38 гривень; рахунку - фактури № 00205240 від 03 червня 2014 року, сплачено ОСОБА_2 за договором № 00004259 від 22 лютого 2012 року: 3543.27 гривень відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та 2462.56 гривень процентів та комісії, а всього на суму - 6005.83 гривень; рахунку - фактури № 00211999 від 02 липня 2014 року, сплачено ОСОБА_2 за договором № 00004259 від 22 лютого 2012 року: 3554.65 гривень відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та 2421.06 гривень процентів та комісії, а всього на суму - 5975.71 гривень; рахунку - фактури № 00218419 від 04 серпня 2014 року, сплачено ОСОБА_2 за договором № 00004259 від 22 лютого 2012 року: 3740.53 гривень відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та 2496.30 гривень процентів та комісії, а всього на суму - 6236.83 гривень; рахунку - фактури № 00224472 від 04 вересня 2014 року, сплачено ОСОБА_2 за договором № 00004259 від 22 лютого 2012 року: 3917.21 гривень відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та 2560.66 гривень процентів та комісії, а всього на суму - 6477.87 гривень. /т.1 а.с.34-38/

Відповідно до першого нагадування про несплату, направлено ТОВ «Порше Лізинг Україна» на адресу ОСОБА_2 інформацію, щодо його заборгованості за договором № 00004259 про фінансовий лізинг: - 07 квітня 2014 року, сума до сплати - 5582.48 гривень. /т.1 а.с.39/

Відповідно до другого нагадування про несплату, направлено ТОВ «Порше Лізинг Україна» на адресу ОСОБА_2 інформацію, щодо його заборгованості за договором № 00004259 про фінансовий лізинг: - 17 квітня 2014 року, сума до сплати - 5623.84 гривень; - 19 травня 2014 року, сума до сплати - 6018.62 гривень; - 17 червня 2014 року, сума до сплати - 6159.78 гривень. /т.1 а.с.40, 42, 44/

Відповідно до третього нагадування про несплату, направлено ТОВ «Порше Лізинг Україна» на адресу ОСОБА_2 інформацію, щодо його заборгованості за договором № 00004259 про фінансовий лізинг: - 05 травня 2014 року, сума до сплати -11479.65 гривень; - 05 червня 2014 року, сума до сплати - 12017.38 гривень; - 03 липня 2014 року, сума до сплати - 13087.48 гривень; - 17 липня 2014 року, сума до сплати - 13071.40 гривень; - 04 серпня 2014 року, сума до сплати - 20058.80 гривень; - 15 серпня 2014 року, сума до сплати - 20041.09 гривень; - 04 вересня 2014 року, сума до сплати - 26349.29 гривень; - 17 вересня 2014 року, сума до сплати - 26229.90 гривень. /т.1 а.с.41, 43, 45-50/

Як вбачається з листа вих. № 00004259 від 17 вересня 2014 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» направлено на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення Об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору. /т.1 а.с.51-52/

Згідно виконавчого напису 14 листопада 2014 року, вчиненого ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1840, зобов`язано повернути від ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» - майно, транспортний засіб: марка - VOLKSWAGEN, модель - JETTA, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , рік виробництва - 2010, колір - сірий, державний номер - НОМЕР_3 , вартістю 163218.21 гривень. /т.1 а.с.53/

Відповідно до постанови серії ВП № 45987222 від 15 січня 2015 року, ОСОБА_4 , старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Попільнянського РУЮ, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1840 від 14 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Порше Лізинг Україна» 35636.47 гривень простроченої заборгованості. /т.1 а.с.54/

ОСОБА_2 нараховано штраф за вимоги щодо оплати на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна», згідно рахунку-фактури: - № 00202674 від 19 травня 2014 року - 263.87 гривень; - № 00207915 від 05 червня 2014 року - 362.25 гривень; - № 00209017 від 17 червня 2014 року - 259.40 гривень; - № 00210287 від 03 липня 2014 року - 360.65 гривень; - № 00215257 від 17 липня 2014 року - 344.57 гривень; - № 00216493 від 04 серпня 2014 року - 410.67 гривень; - № 00221400 від 15 серпня 2014 року - 382.96 гривень; - № 00222764 від 04 вересня 2014 року - 464.33 гривень; - № 00227600 від 17 вересня 2014 року - 414.94 гривень. /т.1 а.с.88-97/

Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2016 року, в задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків за договором фінансового лізингу відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди задоволено частково, визнано недійсним договір про фінансовий лізинг за № 00004259 укладений товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 22 лютого 2012 року, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (ідентифікаційний код 35571472) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) кошти в сумі 408 440 гривень 16 копійок, в задоволені решти позовних вимог відмовлено. /т.2 а.с.50-58/

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задоволено частково. Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2016 року скасовано. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задоволено частково, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором про фінансовий лізинг № 00004259 від 22 лютого 2012 року у розмірі 25596.62 гривень, збитки в розмірі 380792.92 гривень, штраф у розмірі 3273.64 гривень, пеню у розмірі 1577.45 гривень, три проценти річних у розмірі 473.73 гривень, а всього 411714.36 гривень. /т.2 а.с.113, 114-119/

Постановою Верховного Суду у складі колегій суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року скасовано. Відмовлено в позові товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зо договором лізингу та збитків у повному обсязі. Відмовлено в зустрічному позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору недійсним, в іншій частині справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. /т.2 а.с.172-177/

Передаючи справу на новий розгляд Верховний Суд визначив, що суд касаційної інстанції не наділений процесуальними повноваженнями на встановлення обставин справи чи оцінку зібраних при її розгляді доказів, а тому не може перевірити належним чином законність висновків суду першої інстанції щодо суми стягнення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_2 грошових коштів у порядку реституції за нікчемним правочином, з урахуванням вказаних вище роз`яснень, щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті лізингодавцеві коштів за користуванням предметом лізингу. Зазначено, що рішення суду першої інстанції з цього приводу не містить обґрунтування, а тому наявні підстави вважати, що воно ґрунтується на припущеннях в частині вирішення спору за зустрічним позовом про стягнення грошових коштів у порядку реституції. /т.2 а.с.176, 177/

29 січня 2019 року представником Відповідача надано рахунки - фактури щодо сплати лізингових платежів за період з моменту укладення Договору до березня 2017 року, а саме від 03 травня 2012 року по 01 березня 2017 року. /т.2 а.с.214-250, т.3 а.с.1-22/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач в уточненій зустрічній позовній заяві просить стягнути з Відповідача сплачені ним: авансовий платіж, адміністративний платіж, платіж по відшкодуванню частини вартості об`єкта лізингу, проценти та комісії в сумі 408440.16 гривень та стягнути з Відповідача моральну шкоду в сумі 15000 гривень. /т.2 а.с.27/

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

У пункті 7 цієї Постанови Верховного Суду України роз`яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Верховний Суд України, в постанові від 03 жовтня 2018 року в даній справі роз`яснив, що сторони в справі не додержалися вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення спірного у даній справі договору /т.1 а.с.17-33/, що свідчить про його нікчемність, в той час, як в судовому порядку нікчемний договір недійсним не визнається, таким чином, позовні вимоги за первісним позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна», які обґрунтовані наявністю між сторонами у справі договірних зобов`язань на підставі нікчемного договору, оскільки нікчемний договір не породжує для його сторін прав і наслідків по виконанню такого договору, як і не підлягають задоволенню вимоги зустрічного позову в частині визнання договору недійсним.

Таким чином, судом зроблено висновок, що договір фінансового лізингу № 00004259 від 22 лютого 2012 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 є нікчемним в зв`язку з порушенням вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення спірного договору та згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України дані обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді вказаної справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При частковому задоволенні касаційної скарги судом визначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України), застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним, у зв`язку з цим вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про застосування реституції та стягнення на його користь з ТОВ «Порше Лізинг Україна» грошових коштів, переданих на виконання нікчемного правочину, є обґрунтованими.

Відповідно до статті 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

За змістом Глави 82 і Глави 83 ЦК України, для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу, на підставі якого відбулося фактичне користування ОСОБА_2 транспортним засобом, який належить ТОВ «Порше Лізинг Україна» за своїм змістом є кондикційними.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України, до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 14-77цс18).

Отже, при застосуванні наслідків нікчемності договору фінансового лізингу, суд повинен повернути сторони договору в попереднє становище з урахуванням наведених вище роз`яснень.

Відповідно до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Реституція - поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоди, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих же самих, або подібних, або речей такої самої вартості.

Частиною другою статті 216 ЦК України передбачено, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Порядок такого відшкодування має здійснюватися за правилами, встановленими для зобов`язань, що виникають із факту заподіяння шкоди, тобто за правилами позадоговірної відповідальності.

Основним наслідком визнання правочину недійсним є реституція двостороння. За загальним правилом статті 216 ЦК України, двостороння реституція настає у всіх випадках недійсності правочину, якщо в законі не вказані інші майнові наслідки. Тож можна стверджувати про презумпцію застосування двосторонньої реституції, яка передбачена для недійсності правочинів коли їх сторони не діяли навмисно. Тож реституція визначена у цивільному законодавстві як загальний наслідок недійсності правочинів, який проте у редакції статті 216 ЦК України, має певні прояви: 1) повернення отриманого у натурі; 2) при неможливості повернення у натурі - відшкодування вартості того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. Поновлення майнового становища сторін забезпечує досягнення мети захисту порушених цивільних прав.

Так, відповідно до статті 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Двостороння реституція є загальним наслідком недійсності правочину, який настає незалежно від наявності вини сторін правочину у тому, що правочин є недійсним.

Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, реституція як спосіб захисту цивільного права, частина перша статті 216 ЦК України, застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

За умовами Договору про фінансовий лізинг № 00004259 від 22 лютого 2012 року Об`єкт лізингу - транспортний засіб VW Jetta, 2010 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 передано Позивачу.

Представник Позивача в судовому засіданні вказав, що місце перебування транспортного засобу не відоме, а представник Відповідача зазначив, що ОСОБА_2 до даного часу транспортний засіб не повернуто, а представник Позивача в свою чергу доказів протилежного не надав.

Таким чином, судом встановлено, що Позивачем не повернуто об`єкт лізингу, місце перебування автомобіля невідоме, ТОВ «Порше Лізинг Україна» здійснювало дії щодо повернення об`єкту лізингу, в той час, як ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом жодних дій, щодо повернення сторін в попереднє становище, як то повернення автомобіля не вчинив, проте звернувся до Відповідача з вимогою про повернення коштів в порядку застосування наслідків недійсності правочину.

Наведені обставини вказують на те, що заявлені Позивачем вимоги про повернення коштів є передчасними та не підлягають задоволенню судом.

Не підлягають також задоволенню заявлені Позивачем позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки Позивачем на обґрунтування завданої йому моральної шкоди не надано жодних доказів для наявності існування підстав для стягнення з Відповідача моральної шкоди, оскільки Позивачем не наведено наявність складових для її стягнення, як то - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем на підставі наданих фактичних доказів, та встановлених в ході судового розгляду обставин не доведено наявності підстав для задоволення заявлених ним позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9; Законом України «Про фінансовий лізинг»; статтями 15, 16, 216, 220, 628, 799, 806, 1212 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 48, 76, 78, 81, 82, 89, 128, 141, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник