БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 6/356/3/19
Справа № 1002/2-33/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року Березанський міський суд Київської області у складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.

За участю заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що 22.02.2019 року Березанським міським судом Київської області ухвалено рішення по справі № 1002/2-32/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором № 39-175/08-Ап. 15.11.2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відступила ТОВ «Вердикт капітал», а останнє набуло права вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором № 39-175/08-Ап, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та боржником ОСОБА_1 Враховуючи вказане, просить суд замінити вибулого стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на його правонаступника ТОВ «Вердикт капітал» у справі № 1002/2-32/12 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 39-175/08-Ап.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження не заперечував.

Представники заявника ТОВ «Вердикт капітал» та заінтересованої особи ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в судове засідання не з`явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, а саме поштою рекомендованими листами з повідомленнями, повістки повістки направлялись за їхнім місцезнаходженням, зареєстрованим в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яке співпадає з адресою, вказаною заявником в поданій до суду заяві. Причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

За правилами, встановленими ч. 3 ст. 442 ЦПК України, суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши пояснення заінтересованої особи, розглянувши матеріали заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Березанського міського суду Київської області від 22.02.2012 року позов публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з останнього на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 333 988,20 грн., а також судові витрати в сумі 2 240 грн. (а.с.105).

15.11.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. та зареєстрований в реєстрі за № 667, у відповідності до п. 2.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» як первісний заставодержатель відступає та передає, а ТОВ «Вердикт капітал» як новий заставодержатель приймає та набуває всіх прав, належних первісному заставодержателю за договорами застави, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у Додатку № 1 до цього договору, в тому числі, за кредитним договором № 39-175/08-Ап, укладеним 02.09.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» та боржником ОСОБА_1 (а.с.117-141).

Як визначено статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Вказане узгоджується з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Так, відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 1 статті 510 ЦК України сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

З правового аналізу вказаних вище положень законодавства випливає, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 вказаного вище Закону за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20.11.2013 року у справі № 6-122цс13 та підтверджений висновком Верховного Суду у постанові від 05.03.2018 року у справі № 2-682/11.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

При цьому, за змістом ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, право кожного на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.06.2004 року у справі «Півень проти України» (заява № 56849/00, п. 35) визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на суд стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, п. 43; рішення від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України», заява № 67534/01, п. 42; рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04, п. 51).

Пунктом 24 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Воротнікова проти України» від 14.02.2008 року (заява № 1225/02) зазначено, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.

Зі змісту рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, випливає однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Як зауважує Європейський суд з прав людини в пункті 23 рішення по справі «Матківська проти України» від 12.03.2009 року (заява № 38683/04), реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд, передбаченонр статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Враховуючи встановлені вище обставини, беручи до уваги характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Вердикт капітал» є правонаступником стягувача - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за договорами застави від 15.11.2018 року, відтак, вимоги заявника є законними та обґрунтованими, а заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 512, 514-515 ЦК України, ст.ст. 18, 55, 258-261, 268, 352-354, 442 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_1 - задовольнити.

Замінити сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Березанського міського суду Київської області від 22.02.2012 року у справі № 1002/2-32/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором № 39-175/08-Ап, а саме первинного стягувача - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал».

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з моменту її проголошення.

Суддя: Р. М. Лялик