Справа № 346/6497/18
Провадження № 22-ц/4808/680/19
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 березня 2019 року під головуванням судді Веселова В.М. у м. Коломия,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею. З батьком сина, ОСОБА_2 вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі. За їхньою спільною заявою, поданою до органу реєстрації на підставі п.1 ч. 2 ст. 125 СК України, відповідач визнав себе батьком дитини, про що свідчить запис у свідоцтві про народження дитини. До весни 2015 року відповідач, з яким вони проживали спільно однією сім`єю, піклувався про сина та приймав участь в його матеріальному утриманні. Однак, спільне життя з відповідачем не склалося, між ними почали виникати непорозуміння, зокрема щодо виховання та утримання їх спільної дитини. З вересня 2015 року відповідач перестав приймати участь в утриманні сина, фактично повністю переклавши цей обов`язок на неї. Відповідач давав усні обіцянки щодо надання допомоги на утримання сина, однак, такої допомоги не надає. Відповідач працює співробітником поліції в ГУНП Івано-Франківської області, отримує достатню заробітну плату та має постійний дохід, тому просила стягувати з нього аліменти на її користь на утримання малолітнього сина в розмірі 25% від його заробітної плати і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 березня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 25 % від його заробітної плати, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочато з 26 грудня 2018 року.

Стягнення аліментів в розмірі платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 грн на користь держави.

ОСОБА_2 на вказане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є частково незаконним і таким, що підлягає зміні.

Вважає, що судом не було застосовано тих норм які мали б застосовуватись до спірних правовідносин.

Апелянт зазначає, що стягнення аліментів на малолітню дитину має здійснюватись спосіб визначений частиною 1 статті 183 СК України, а саме у частці від заробітку (доходу) батька дитини.

Апелянт вважає, що суд зіслався на вимоги ст. 192 СК України, яка не регулює спірних правовідносин. Даною нормою права визначено право сторін за зверненням до суду з позовом про збільшення (зменшення) розміру аліментів. В спірному ж випадку позивачка звернулася з позовом про стягнення (первинне) аліментів.

Невірне застосування судом вимог ст. 192 СК України і зазначених постанов Верховного Суду привело до неправильного висновку суду про те, що наявність в нього іншої дитини, без надання ним належних доказів про погіршення свого матеріального становища, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів в спірних правовідносинах.

Вважає, що в спірних правовідносинах суд повинен був керуватися вимогами ст. 183 СК України, а розмір аліментів визначити з врахуванням вимог ст. 182 СК України.

Апелянт зазначає, на його утриманні, крім спільної з позивачкою дитини, знаходиться ще двоє дітей від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаним дітям він надає утримання в добровільному порядку. Тому факт наявності в нього інших дітей є підставою для застосування вимог ч.1 ст. 182 СК України.

Апелянт вважає, що суд незаконно визначив аліменти в розмірі 25% його заробітної плати, оскільки з врахуванням наявності в нього трьох дітей на кожну дитину розмір аліментів становить 16,6 %, однак він погодився сплачувати позивачці аліменти в розмірі 1/6 розміру всіх моїх доходів.

При визначенні розміру аліментів суд також не врахував, що згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для однієї дитини віком від 6 до 18 років встановлений з 01 січня 2019 року в розмірі 2027 грн. Оскільки його щомісячне грошове забезпечення становить 9 000 грн., то аліменти в розмірі 25% від даного грошового забезпечення, значно перевищують вказаний прожитковий мінімум.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було оцінено доходи сторін, не співставлено визначений розмір аліментів із прожитковим мінімумом, встановленим державою для дитини відповідного віку, не враховано наявність в нього ще двох дітей.

Просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру аліментів і стягувати з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини мого грошового забезпечення, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що за час проживання у фактичних шлюбних відносинах у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.09.2010 року (а.с.3). З наведених документу вбачається, що батьком дитини є відповідач.

Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, і син повністю перебуває на утриманні позивачки, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ч.1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно даних, що містяться у матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_2 працює співробітником поліції в ГУНП Івано-Франківської області, отримує стабільну заробітну плату.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував, що відповідач є молодою працездатною особою, тому може і зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню дитини і сплачувати аліменти у розмірі призначеному судом.

Призначений розмір аліментів є достатнім для забезпечення необхідного розвитку дитини. При цьому судом відповідно до вимог ст. 182 СК України враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, матеріальне становище позивача.

Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є правильний.

Доводи апелянта про те, що він не має можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, оскільки в нього є ще двоє дітей не заслуговують на увагу, оскільки відповідач працює і отримуваний ним дохід дозволяє йому надавати кошти на утримання дитини позивача у визначеному судом розмірі для її гармонійного розвитку, а також приймати участь у вихованні та утриманні дітей від іншого шлюбу. Доказів надання матеріальної допомоги іншим дітям у добровільному порядку чи за рішенням суду апелянт не надав.

Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Про це зазначено в постанові Верховного суду №459/2181/17 від 12 вересня 2018 року.

Наявність інших дітей не звільняє від сплати аліментів у мінімальному розмірі.

Народження ще одної дитини не є підставою для автоматичного зменшення розміру аліментів.

Посилання апелянта у скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема ст. 192 СК України, є недоведеним, оскільки суд даною правовою нормою при постановленні рішення не керувався, а згадано в контексті її застосування Верховним Судом.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

В.Д. Фединяк