Справа № 599/884/19
РІШЕННЯ н.п.2/599/456/2019
27 травня 2019 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Снігурського В. В.
при секретарі Куриляк О. Г.,
за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідачів ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно спільної часткової власності; треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Зборівська міська рада, Зборівське районне бюро технічної інвентаризації, Зборівська державна нотаріальна контора, -
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 з вимогами:
скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_3 29 травня 2003 року Зборівською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі №1-1073;
скасувати реєстраційний запис №72 в реєстраційній книзі №1 Зборівського районного бюро технічної інвентаризації відомості про право власності на ім`я ОСОБА_3 на цілу частину;
визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх тим, що вказаний вище житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року мав статус колгоспного двору. Позивач був членом колгоспного двору і має право на частку у його майні, що належала всім членам колгоспного двору на праві спільної часткової власності.
Відповідачі позову не визнали, вважають його безпідставним, вважають, що позивач не був членом колгоспного двору, не проживав постійно у господарстві, тому не має права на частку у майні. Одночасно представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, так як позивач дізнався про порушення своїх прав у 2011 2012 роках, однак не реалізував свого права на звернення до суду протягом строків, передбачених ст.257 ЦК України.
Треті особи заперечень щодо справи не надали.
Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив, що позивачу на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім`я ОСОБА_3 29 травня 2003 року Зборівською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі №1-1073.
Згідно реєстраційного посвідчення Зборівського РБТІ, житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_3 в цілому, про що23 вересня 2003 року зроблено реєстраційний запис №72 в реєстраційній книзі №1.
У будинку зареєстровані та постійно проживають позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 - його колишня теща, а також зареєстровані відповідач ОСОБА_5 (донька ОСОБА_3 ) та її повнолітні діти.
Шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_5 розірвано 21 травня 2007 року.
Згідно виписки з по господарської книги №3 по селу Вірлів Зборівського району Тернопільської області, станом на 15 квітня 1991 р., спірний будинок за суспільною групою належав до колгоспного двору
ОСОБА_6 таном на 15 квітня 1991 р. членами даного колгоспного двору були:
1)голова двору - ОСОБА_3 (відповідач);
2) ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (мати ОСОБА_3 , яка померла у 1993 роц)і:
3) ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 (чоловік ОСОБА_3 та батько відповідачки ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 );
4) ОСОБА_5 відповідач у справі;
5) ОСОБА_1 позивач у справі;
6) ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Оскільки спірні правовідносини виникли до 15 квітня 1991року дати введення в дію Закону України Про власність до них слід застосовувати діюче в той час законодавство. Згідно ч.1 ст.120, ч.2 ст.123 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).
Позивач був членом колгоспу ім. Кірова у 1984 р. по 1993 рік, що засвідчує його трудова книжка колгоспника.
Тобто кожному з членів колгоспного двору належало по 1/6 його частині.
В даний час такими, що мають право на частку у майні колгоспного двору є позивач та відповідачі.
Згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.
Таким чином майно померлих членів колгоспного двору мають право успадкувати відповідачі, які є їх спадкоємцями на загальних підставах.
В свою чергу за позивачем, який не входить в коло спадкоємців, залишається право власності на 1/6 частину колгоспного двору, тобто за ним слід визнати право власності у вказаній частині.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Позивач набув право власності на частку у колгоспному дворі з 15 квітня 1991 р., оскільки був членом колгоспного двору, брав участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору і його право власноті є непорушним. Закон не визначає строків давності для реєстрації особою свого права власності на майно.
Враховуючи вказане не підлягають задоволенню вимоги відповідачів щодо застосування строків позовної давності.
Одночасно відповідачі просять відмовити в позові з інших підстав у зв`язку з відсутність у позивача права на майно колгоспного двору, що повністю спростовано дослідженими доказами.
Тобто позиція і заперечення відповідачів є не чіткими і суперечливими.
Позовні вимоги в частині скасування реєстраційного запису №72 в реєстраційній книзі №1 Зборівського районного бюро технічної інвентаризації відомості про право власності на ім`я ОСОБА_3 на цілу частину задоволенню не підлягають, оскільки реєстраційне посвідчення не є правовстановлюючим документом. Чинне законодавство не передбачає права організацій, які проводять технічну інвентаризацію здійснювати державну реєстрацію чи перереєстрацію прав власності на нерухоме майно.
За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ч.1 ст.120, ч.2 ст.123 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, ст.321 Цивільного кодексу України, -
позов задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .
Скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_3 29 травня 2003 року Зборівською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі №1-1073 частково в частині визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд на протязі 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 31 травня 2019 року.

Суддя підпис З оригіналом згідно:

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський