Справа №442/807/19
Провадження №2/442/569/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі :

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря судових засідань - Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Червоноградської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

04 лютого 2019 року, позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого покликається на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Рішенням Червоноградського міського суду від 07 лютого 2013 шлюб між ними розірвано. Зазначає, що місце проживання дитини має бути визначено за місцем її проживання так як між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини.

04.02.2019 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 11.02.2019 року.

19.02.2019 року провадження в зазначеній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, від неї поступила заява, про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позовній заяві, просить їх задоволити.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Червоноградської міської ради в судове засідання не з`явився, від них поступило клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час проведення судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином через сайт «Судова влада України», причини неявки суду невідомі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Беручи до уваги клопотання позивача, третьої особи, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час такого шлюбу у сторін народилися дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 .

Згідно рішення Червоноградського міського суду від 07 лютого 2013 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.

Із копії свідоцтва про шлюб виданого 29 червня 2017 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, вбачається, що ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , її прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 .

З Акту складеного 07.12.2018 року КП «Червонограджитлокомунсервіс», вбачається, що ОСОБА_1 власник квартири АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації за вказаною адресою, разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 , яка є на її утриманні.

Зі змісту ч.4 ст.19 СК України вбачається, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно п.7 Рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області № 74 від 16.04.2019 року «Про затвердження висновків комісії з питань захисту дитини», комісія вирішила, що «Проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . з матір`ю ОСОБА_1 є доцільним».

Між сторонами на даний час існує спір щодо визначення місця проживання їх спільної дочки.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 161 СК України передбачає: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно з положеннями ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

На переконання суду, проживання спільної дитини сторін з матір`ю відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

При цьому, судом враховується можливість матері забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини разом з позивачем може зашкодити її інтересам, матеріалами справи не встановлено.

Між тим, суд вважає, що дитина потребує, перш за все, жіночого догляду (регулярне та своєчасне харчування, дотримання правил гігієни, постійний нагляд), а тому, на даному етапі, їх дочці однозначно буде краще проживати з матір`ю.

За приписами ст.ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дочкою, турботу відносно останньої та участь у вихованні дитини, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Таким чином, враховуючи, те, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені нею витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265,273, 280-284 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 - 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок понесених нею витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.В. Крамар