Ухвала

13 травня 2019 року

м. Київ

справа № 711/4022/16-ц

провадження № 61-21121св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 грудня 2016 року у складі судді Гончар Н. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.» (далі - ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.») про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 27 жовтня 2006 року вона уклала із ПАТ «УкрСиббанк» споживчий кредитний договір, згідно з яким отримала в кредит 26 000,00 дол. США. На час звернення до суду із розглядуваним позовом сплатила на користь банку 36 946,38 дол. США. Вважала, що оскільки останній платіж за кредитом був внесений 17 березня 2015 року то після 20 жовтня 2015 року кредит вважається списаним, а ПАТ «УкрСиббанк» втратив право вимоги до неї. В той же час ПАТ «УкрСиббанк» не тільки продовжував вимагати від неї погашення заборгованості за договором від 27 жовтня 2006 року, а й розголосив банківську таємницю сторонній організації - ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.». Протягом тривалого часу вона отримувала погрози від відповідачів, їй постійно телефонували (до 32 разів на день), погрожували, хамили працівники банку. Останній дзвінок мав місце 01 грудня 2015 року. Також на її мобільний телефон надходили численні смс-повідомлення із погрозами. 25 липня 2015 року вона отримала смс-повідомлення, в якому було зазначено, що її борг перед ПАТ «УкрСиббанк» передано до ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.» після чого почали надходити погрози від вказаного товариства. При цьому кредитним договором не було передбачено її дозволу на передачу банком інформації про неї третім особам, а отже, зберігання та поширення інформації про позивача, втручання в особисте і сімейне життя, передача інформації, що містить банківську таємницю були незаконними. Від незаконних дій відповідачів вона почала відчувати пригніченість, роздратування, часткову втрату покою, сну та апетиту, а вже в листопаді 2015 року стан її здоров`я погіршився настільки, що вона була вимушена звернутися до лікаря-кардіолога. Після нетривалої ремісії подальше спілкування із працівниками банку знову призвело до проходження лікування у квітні 2016 року. В грошовому виразі завдану їй моральну шкоду оцінює у 25 000,00 грн. За таких обставин ОСОБА_2 просила суд визнати її право на отримання компенсації за розкриття банківської таємниці та знущання; притягнути відповідачів до цивільно-правової відповідальності у вигляді виплати компенсації за спричинену моральну шкоду шляхом її матеріального відшкодування; стягнути з відповідачів солідарно на її користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 25 000,00 грн.

У липні 2016 року позивач уточнила та доповнила свої позовні вимоги. При цьому додатково до вимог викладених позові, просила суд визнати частково недійсним пункт 9.6. кредитного договору від 27 жовтня 2006 року і зобов`язати банк викласти цей пункт у такій редакції: «Сторони домовилися про те, що текст договору, будь-які матеріали, інформація, що стосується цього договору є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам, без попередньої письмової згоди іншої сторони договору, крім випадків, передбачених чинним законодавством України»; пункт 9.11. кредитного договору від 27 жовтня 2006 року визнати частково недійсним та зобов`язати банк викласти цей пункт в такій редакції: «Уклавши цей договір, позичальника надає банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, надавати і отримувати інформацію (персональні дані позичальника відомі банку та/або третім особам у зв`язку з укладенням та виконанням цього договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю): визначену нормами діючого законодавства України, як необхідну, для формування кредитної історії - до/від бюро кредитних історій, створеного згідно з вимогами чинного законодавства України; необхідну при укладання договорів щодо відступлення права вимоги за даним договором - до фінансових установ, що зареєстровані в установленому законодавством порядку та включені до державного реєстру фінансових установ (http://nfp.gov.ua/content/derzhavniy-reestr.html)»; визначену нормами діючого законодавства України - органам, зазначеним у статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; пункт 9.12. кредитного договору від 27 жовтня 2006 року визнати недійсним і виключити, як такий, що не відповідає законодавству України. При цьому ОСОБА_2 стверджувала, що ПАТ «УкрСиббанк» включив у договір від 27 жовтня 2006 року явно несправедливі умови викладені у пункті 9.6., 9.11, 9.12. чим порушив статтю 32 Конституції України, статті 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалюючи указане судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для визнання недійсними пунктів 9.6, 9.11, 9.12 кредитного договору від 27 жовтня 2006 року немає, оскільки вони відповідають волевиявленню сторін при укладенні договору та не суперечать законодавству України; в діях ПАТ «УкрСиббанк» та/або ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.» не встановлено порушень якими було б завдано позивачу моральної шкоди; позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між її серцево-судинним захворюванням та діями відповідачів, які предметом розгляду у цій справі.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду першої інстанції, 07 листопада 2016 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2016 року залишено без руху. Копію ухвали надіслано апелянту і надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги - тридцять днів з дня отримання ухвали, а саме: запропоновано заявнику подати обґрунтовану заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням поважних причин його пропуску та надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн по кожній із вимог, а всього - 3 031,60 грн.

Постановляючи ухвалу суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, тому апелянт не звільняється від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

05 грудня 2016 року ОСОБА_2 подала до Апеляційного суду Черкаської області матеріали на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2016 року із зазначенням причин його пропуску та клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області 14 грудня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2016 року повторно залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме запропоновано заявнику надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн по кожній із вимог, а всього - 3 031,60 грн. Роз`яснено апелянту, що в разі невиконання цієї ухвали в зазначений термін апеляційна скарга відповідно до вимог частини другою статті 121 ЦПК України 2004 року буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

27 грудня 2016 року на адресу Апеляційного суду Черкаської області від ОСОБА_2 надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору з посиланням на частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2016 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

Постановляючи указану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору вже було предметом розгляду і у його задоволенні відмовлено; заявник не усунула недоліки апеляційної скарги, які зазначені в ухвалі суду від 14 грудня 2016 року, зокрема не надала доказів сплати судового збору.

16 січня 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 грудня 2016 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції про те, що споживачі, які є позивачами у справах про захист їх прав, не мають пільг зі сплати судового збору, є помилковими, оскільки суперечать положенням частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та зроблені без урахування роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справа разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертоюстатті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.» про відшкодування моральної шкоди, визнання недійсними окремих положень договору, зобов`язання внести зміни до договору, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 грудня 2016 року призначити до судового розгляду

колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик