Справа № 530/134/19
Номер провадження 2-о/530/23/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2019 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., секретаря Стрілець Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , Зіньківського АДРЕСА_3 , Полтавської АДРЕСА_4 , Опішнянська селищна рада, юридична адреса: смт.Опішня, вул.Перемоги, 3, Зіньківського району, Полтавської області, про встановлення факту фактичного проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1 , звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою заінтересовані особи: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , Зіньківського АДРЕСА_3 , Полтавської АДРЕСА_4 , Опішнянська селищна рада, юридична адреса: смт.Опішня, вул.Перемоги, 3, Зіньківського району, Полтавської області, про встановлення факту фактичного проживання.

Суд, заслухавши заявника та представника заявника, які підтримали вимоги, заінтересовану особу ОСОБА_2 , яка вимоги визнала, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дослідивши наявні матеріали справи, знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процессу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процессу їхні процесуальні права та обов`язки, неслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процессу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процессу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні було встановлено, що матір`ю ОСОБА_1 була ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 83 років, у селищі Опішня Зіньківського району.

Відповідач ОСОБА_2 є дочкою померлої ОСОБА_5 , а відповідно рідною сестрою заявника ОСОБА_1 .

При житті ОСОБА_5 мала на праві приватної власності житловий будинок із господарськими будівлями АДРЕСА_5 , в якому проживала до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкоємця. Таким чином, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_5 .

Статті 1269 ч.І, 1268 ч.ч. 2, 5, 1220 ч.2 Цивільного кодексу України передбачають, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

ОСОБА_2 на час відкриття спадщини не проживала постійно зі спадкодавцем і не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини так як вона відмовляється від прийняття спадщини померлої матері.

Позивач ОСОБА_1 був із 16.08.2000 року і залишається понині зареєстрованим на проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 , але з березня 2013 ІНФОРМАЦІЯ_1 і до дня смерті матері, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав разом з нею без реєстрації на проживання у належному ОСОБА_5 житловому будинку АДРЕСА_1 .

Необхідність у проживанні разом із матір`ю до дня її смерті у належному їй житловому будинку виникла у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_5 та її похилим віком, внаслідок чого вона потребувала постійного постороннього догляду. Зокрема, ОСОБА_5 хворіла на хронічну серцево-судинну недостатність, атеросклеротичну хворобу серця, гіпертонічну хворобу серця та на церебральний атеросклероз, що і стало причиною смерті, як вказано у медичній довідці про причину її смерті.

У зв`язку з хворобою та похилим віком ОСОБА_5 її син останній час перед смертю матері вимушений був проживати з нею у її житловому будинку, щоб надавати їй постійну посторонню допомогу, частковим підтвердженням чого є його звернення до лікарів на предмет консультацій щодо стану здоров`я матері, її лікування, до ПАТ Полтавагаз для звірки заборгованості за використаний природний газ в будинку його матері, та виконував інші обов`язки і роботу матері в будинку та по господарству, про що відповідні довідки об`єктивно неможливо одержати, але ці факти підтвердять свідки, які будуть залучені до розгляду даного провадження.

За правилами ст. 29 ч. 1 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. З Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, місцем проживання визнається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживала строком понад шість місяців на рік, а реєстрацією визнається внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.

Зважаючи на викладене і приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 із березня 2013 року і до дня смерті матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто понад шість місяців постійно проживав разом із нею без реєстрації на проживання у належному ОСОБА_5 житловому будинку АДРЕСА_1 , він вважається таким, що постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і таким, що прийняв спадщину.

Незважаючи на це, ОСОБА_1 не має змоги реалізувати своє право в нотаріальному порядку на успадкування належного померлій ОСОБА_5 житлового будинку АДРЕСА_5 внаслідок того, що документально не підтверджене місце його проживання разом зі спадкодавцем у належному їй житловому будинку.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення фактичного постійного місця проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 до дня її смерті

Факт того, що померла ОСОБА_5 була матір`ю ОСОБА_1 , який постійно проживав без реєстрації на проживання понад шість місяців до дня її смерті у належному ОСОБА_5 житловому будинку АДРЕСА_1 , підтверджується наступними доказами: паспортом і свідоцтвом про народження позивача, згідно яких він є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Зіньківського району, села ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_5 Опішня, провулок Клубний, 6. Його батьками були ОСОБА_7 і ОСОБА_5 . Свідоцтвами про одруження і смерть ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , згідно яких вони зареєстрували шлюб 20.11.1959 року, а померли у селищі Опішня Зіньківського району, відповідно: ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 66 років, і ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 83 років. Медичною довідкою про причину смерті ОСОБА_5 , згідно якої вона померла від хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичної хвороби серця, гіпертонічної хвороби серця та церебрального атеросклерозу. Договором купівлі-продажу від 20.08.1979 року та реєстраційним написом на ньому Полтавського міжміського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.10.1979 року, згідно яких ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_7 купив житловий будинок із господарськими спорудами АДРЕСА_5 і цей будинок в цілому належав чоловікові ОСОБА_5 ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 після смерті чоловіка до своєї смерті проживала в цьому будинку, а тому вона вважалася такою, що успадкувала вказане нерухоме майно, як те було передбачено ст. 529 ч. 1 Цивільного кодексу УРСР ( в редакції 1963 р., чинного на час відкриття спадщини), згідно якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого, та ст. 549 ч. 1 п.1, ч.2 вказаного кодексу, згідно якої, визнається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Довідкою Опішнянської селищної ради Зіньківського району № 2824 від 04.12.2018 року про те, що останнє місце реєстрації ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано у житловому будинку АДРЕСА_5 . Разом з нею проживав без реєстрації з березня 2013 року і до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Двома довідками Опішнянської амбулаторії сімейної медицини, згідно яких, він 18.10.2013 року та 25.10.2013 року звертався до лікарів амбулаторії та до лікаря-хірурга Зіньківської ЦРЛ за консультацією і лікуванням своєї матері ОСОБА_5 . Довідкою ПАТ Полтвагаз, згідно якої він 15.10.2013 року звертався на предмет звірки заборгованості за використаний природний газ в будинку його матері. Даний факт також підтвердили свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Іншим шляхом, окрім звернення до суду заявник не може вирішити питання про отримання свідоцтва про спадщину.

Стаття 293 Цивільного процесуального кодексу України визначає, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1,2,4,7, 8,12,13,19, 30, 228-229, 258, 263-268, 293, 315, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , Зіньківського АДРЕСА_3 , Полтавської АДРЕСА_4 , Опішнянська селищна рада, юридична адреса: смт.Опішня, вул.Перемоги, 3, Зіньківського району, Полтавської області, про встановлення факту фактичного проживання - задоволити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Зіньківського району, села ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_5 Опішня АДРЕСА_1 , постійно проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 83 років, у селищі ОСОБА_10 району,- із березня 2013 року і до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації на проживання у належному ОСОБА_5 житловому будинку АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляйного суду.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р.Должко

секретар: Стрілець Л.Г.