ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м.Суми

Справа №578/4/19

Номер провадження 22-ц/816/2961/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 11 березня 2019 року, ухваленого у складі судді Косар А.І., у приміщенні Краснопільського районного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 20 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Краснопільська селищна рада Краснопільського району Сумської області про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно рішення народного суду Сумського району Сумської області від 11 листопада 1991 року він є власником 23/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Інша частина домоволодіння належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 . Вказаним рішенням суду проведено реальний поділ домоволодіння, але він не був проведений із-за технічних проблем з переобладнання його частки будинку. ОСОБА_4 на даний час проживає в Російській Федерації та свою переобладнану частку домоволодіння здала для тимчасового проживання відповідачам. Вважає факт їх проживання у будинку за вказаною адресою протиправним, оскільки він як співвласник не надавав своєї згоди на їх проживання. Позивач неодноразово звертався до суду та Краснопільської селищної ради Краснопільського району Сумської області з приводу усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і виселення відповідачів, проте йому було відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю заявлених вимог.

На даний час ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжують перешкоджати йому в користуванні належною йому часткою домоволодіння, а саме не дають йому можливості переобладнати відповідну площу будинку.

Посилаючись на положення статей 98, 116, 156 ЖК України, статей 319, 391 ЦК України, просить суд виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення; зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні належною йому АДРЕСА_2 /100 частиною буд. АДРЕСА_1 .

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 11 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незгоду з даним рішенням суду, просить його скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до підстав, викладених у позовній заяві.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів та представника Краснопільської селищної ради Дубляка В.І., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення народного суду Сумського району Сумської області від 11 листопада 1991 року ОСОБА_1 є власником 23/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Власником 77/100 частин цього житлового будинку є ОСОБА_4 (а. с. 12-15).

Вказаним рішенням суду проведено реальний розподіл зазначеного будинку та зобов`язано сторони провести певні переобладнання. ОСОБА_1 зобов`язано до 01 травня 1992 року у віконному отворі кімнати №1-4 прорубати та вставити дверний отвір, обладнати окремий вихід до погреба, прорубати і вставити дверний отвір з кімнати №1-4 в кімнату №1-3, переобладнати кімнату №1-4 в кухню, встановивши в ній кухонну плиту, а ОСОБА_4 зобов`язано закласти дверні отвори з кімнати №1-3 в кімнату №1-2 та з коридору №1-6 в кімнату АДРЕСА_3 1-4, переобладнати веранду №111 в кухню, встановивши в ній кухонну плиту.

Вказане рішення суду в частині проведення переобладнань ОСОБА_4 виконала, тим самим реально відокремивши належну їй на праві власності частину домоволодіння.

Позивач рішення суду не виконав та до цього часу не провів у будинку вказаних вище переобладнань, бо не згодний з цим рішенням.

ОСОБА_4 проживає за межами України в Російській Федерації. 23 квітня 2013 року вона видала довіреність ОСОБА_5 на право користування та розпорядження належною їй частиною домоволодіння.

На підставі усної домовленості з ОСОБА_5 в спірному будинку проживають відповідачі. При цьому вони займають та використовують саме ту частину будинку, яка належить та виділена рішенням суду ОСОБА_4 .

Дані обставини встановлені ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 грудня 2015 року, а тому відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що позивач раніше вже звертався до судів різних інстанцій з приводу усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і виселення відповідачів, зокрема рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 грудня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Також він звертався до Краснопільської селищної ради Краснопільського району Сумської області з приводу притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності за ст. 197 КУпАП, проте отримав відмову (а. с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що з боку відповідачів йому чиняться перешкоди у користуванні належною часткою житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, як встановлено судом, позивач є власником 23/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 є власником 77/100 частин цього житлового будинку.

Рішенням народного суду Сумського району від 11 листопада 1991 року було проведено реальний розподіл зазначеного будинку та зобов`язано сторони провести певні переобладнання. Вказане рішення суду в частині проведення переобладнань ОСОБА_4 виконала, тим самим реально відокремивши належну їй на праві власності частину домоволодіння, в тому числі було облаштовано окремий вхід до її частини житлового будинку.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в належній ОСОБА_4 частині домоволодіння, яка їй належить та виділена на підставі рішення народного суду Сумського району Сумської області від 11 листопада 1991 року, та якою вона відповідно до положень ст. 361 ЦК України як власник має право розпоряджатися на власний розсуд, без погодження з ОСОБА_6 , а тому доводи позивача щодо того, що відповідачі за даною адресою проживають незаконно, оскільки він як співвласник домоволодіння не давав своєї згоди на їх проживання у вказаному будинку, є помилковими.

Твердження апелянта, що відповідачі перешкоджають йому в користуванні належною йому часткою домоволодіння, так як не дають йому можливості переобладнати відповідну площу будинку, жодними належними доказами не підтверджуються.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 травня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: С.С. Ткачук

С.Г. Хвостик