АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/865/19Головуючий по 1 інстанції - Ткаченко С.Є.
Категорія: 310040000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Винник І.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, Служба у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_1 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Ткаченко С.Є у залі Чигиринського районного суду Черкаської області 20.03. 2019 року о 10 год., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, Служба у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, - :

в с т а н о в и в :

15 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, Служба у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 вказує в позові, що з 16 липня 2005 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано згідно рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 липня 2012 року. В шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом з матір`ю, та перебуває на її утриманні.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 08 грудня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 500 грн. щомісячно до її повноліття.

Позивач посилається, що у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 рішення суду про стягнення аліментів за період з листопада 2014 року по вересень 2018 року, утворилась заборгованість по аліментах в сумі 23972,00 грн., яка була погашена відповідачем лише 21 листопада 2018 року.

Позивач вказує, що протягом всього часу окремого проживання відповідач життям, здоров`ям та вихованням дочки не цікавиться. Натомість позивач забезпечила гідні умови для проживання дитини, її навчання, виховання та гармонійного розвитку.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків, що є підставою для покладення на нього відповідальності у вигляді позбавлення батьківських прав. Також позивач вказує, що їй відомо, що відповідач ОСОБА_2 страждає хронічним алкоголізмом, проходив лікування в КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради , але вона не має можливості надати відповідні докази, оскільки інформація є конфіденційною, тому вона просить витребувати дану інформацію. Позивач вказує, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він є хронічним алкоголіком або наркоманом. ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і дитина залишилася без його опіки, протягом всього часу проживає з нею та її родиною, просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, Служба у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покладено на орган опіки та піклування Черкаської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення ним від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. До того ж, у надісланому відповідачем ОСОБА_2 на адресу суду листі від 14 лютого 2019 року він зазначає, що усвідомив свою помилку і докладе всіх зусиль для відновлення стосунків із дочкою.

Наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, яку він сплатив до подання даного позову, не може свідчити про свідоме ухилення ним від виконання батьківських обов`язків по утриманню своєї дочки ОСОБА_3 , та саме по собі не є виключною обставиною для позбавлення батьківських прав відповідача. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Позивачем не обґрунтовано, в чому полягає злісне небажання відповідача виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, при цьому доказів того, що до останнього застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, що він притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби, суду не надано.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення суду, подавши 23 квітня 2019 року апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 березня 2019 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга обгрунтовується тим, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється від свого обов`язку утримувати дитину, аліменти платить не регулярно, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно доньки. Скаржник вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги висновок Органу опіки та піклування Черкаської міської ради від 21.12. 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , вважаючи його однобічним, таким, що суперечить інтересам дитини.

ОСОБА_1 вважає, що поведінка відповідача по відношенню до дитини є неприпустимою, носить загрозу для її нормального розвитку. Зокрема, відповідач направляє на мобільний номер дитини повідомлення, які містять погрози, нецензурну лексику та образи. Для забезпечення наданих достатніх доказів нею були роздруковані SMS повідомлення, які направлялися відповідачем на її номер та номер телефону доньки, та в якості доказів подані до позовної заяви. Однак, вказані додатки за підписом голови Чигиринського районного суду Черкаської області як неприпустимі для приєднання до матеріалів справи повернуті на її адресу. Поведінка відповідача прямо суперечить прописаним в законодавстві нормам щодо виховання дитини. Відношення батька до доньки не тільки не сприяє її духовному і моральному розвитку, а і завдає шкоди, вважає позивач.

З часу розірвання шлюбу батько дитини жодного разу не намагався зустрітися з донькою, будучи у тверезому стані. ОСОБА_1 вважає, що відповідач самоусунувся від обов`язку здобуття дитиною загальної середньої освіти, так як не цікавиться її навчанням. Спілкування зводиться до направлення на адресу доньки SMS повідомлень, які містять погрози, образи та нецензурну лексику. Відповідач не надав жодного доказу щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків, не з`являвся він і на засідання комісії у служби у справах дітей при вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав, не був присутнім у судових засіданнях. Тому скаржник просить скасувати рішення суду та задовольнити її вимоги про позбавлення батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області у загальному порядку з повідомленням та участю сторін у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників третіх осіб, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення ним від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до вимог ст.164 СК України. Суд вказав, що наявність заборгованості по сплаті аліментів, яка вже погашена відповідачем, не може свідчити про свідоме ухилення ним від виконання батьківських обов`язків по утриманню дочки та не є виключною обставиною для позбавлення батьківських прав.

Суд виходив з того, що позивачем не достатньо обґрунтовано злісне небажання відповідача виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, та не надано доказів на підтвердження застосування до відповідача попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, притягнення до адміністративної відповідальності, ведення аморального способу життя чи зловживання спиртними напоями , чи вжиття наркотичних засобів. За таких обставин, суд вказав, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри, як позбавлення батьківських прав, яке тягне серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дитини відповідно до норм ст. 166 СК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції вважає, що висновки суду є правильними, відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів, на основі повно і всебічно з`ясованих обставинах, вірного застосування до правовідносин, що склалися, норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи сторони з 16 липня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 липня 2012 року розірвано.

Згідно даних свідоцтва про народження № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , сторони є батьками та мають спільну малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 500 грн. щомісячно до її повноліття, на виконання якого видано виконавчий лист.

Із даних розрахунку заборгованості по аліментах № 7164/15-22 від 29.10.2018 року, вбачається, що станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість по аліментах відповідача ОСОБА_2 перед позивачем складала 23972,00 грн. (а. с.13-14).

Однак, як вбачається із наданої відповідачем ОСОБА_2 квитанції № 78 від 19.11.2018 року (а. с.57), дана заборгованість була ним сплачена.

Згідно даних розрахунку № 1768 від 27 лютого 2019 року заборгованість по аліментах станом на 01 лютого 2019 року складала 1540,50 грн. (а. с.101, 107).

Із даних акту обстеження умов проживання від 01 листопада 2018 року вбачається, що дочка сторін ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 в сім`ї своєї матері ОСОБА_1 , де їй створені задовільні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку ( а. с. 18). При цьому, не вказано, кому належить дана квартира, в якій проживає позивач з дітьми.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Із висновку від 21 грудня 2018 року № 843/30-03-03 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слідує, що орган опіки та піклування Черкаської міської ради прийняв рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 (а.с.16).

Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками , вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, не взявши до уваги наданий висновок органу опіки та піклування Черкаської міської ради, пославшись на його однобічність, так як за переконанням суду, наданий висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони - позивача, матері дитини, наданих нею документів та заслуховуванні її близьких родичів і членів сім`ї. При цьому, викладені в ньому факти нічим не підтверджені, базуються лише на тому, що дочка відповідача проживає з матір`ю, а у вітчима з нею склалися добрі відносини. В свою чергу, відповідач з цього приводу не був заслуханий, не вбачається, які міри приймалися для з`ясування доводів батька дитини. Крім того, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності.

Доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно не взято до уваги висновок органу опіки та піклування Черкаської міської ради від 21 грудня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції надано належну оцінку вказаному висновку у сукупності з іншими доказами по справі, тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині. Колегія суддів апеляційного суду враховує і ту обставину, що із вказаного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дитини.

Як вбачається із матеріалів справи сторони зареєстровані у с. Боровиця Чигиринського району, однак фактично проживають у м. Черкаси, тому Служба у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області не змогла надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, посилаючись на те, що останній з 2004 року фактично не проживає у с. Боровиця Чигиринського району , про що свідчить витяг з протоколу № 2 від 27 лютого 2019 року.

Згідно наданих суду характеристик з попереднього місця проживання відповідача ОСОБА_2 та з місця його роботи (а.с.88, 92) вбачається, що він характеризується з позитивної сторони. Із даних характеристик та наявних доказів не вбачається, що відповідач зловживає спиртними напоями, тому крім лише самих тверджень позивача, яка посилається, що їй відомо про зловживання спиртними напоями не надано жодних доказів, у зв`язку з чим суд не може взяти до уваги доводи позивача в цій частині, на які вона також посилається у апеляційній скарзі.

Також у матеріалах справи є лист, наданий відповідачем ОСОБА_2 на адресу суду першої інстанції, в якому вказано, що він не має змоги зустрічатися з дочкою по причині того, що позивач налаштувала дочку проти нього, а позбавлення батьківських прав є лише для того, щоб вивезти дочку безперешкодно за кордон без його згоди.

З приводу лікування в м. Сміла відповідач пояснює, що лікувався у зв`язку із сильним нервовим потрясінням, пов`язаним із зрадою дружини та розпадом сім`ї (а.с.35).

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року ) передбачено, що для повного і гармонійного розвитку своєї особистості, дитина потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і, безперечно, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27.02.1991 року, вказано в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Згідно до змісту ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Із аналізу діючого законодавства вбачається, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, а саме: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як вбачається із матеріалів справи, судом не встановлено вини в діях батька за наявних доказів та обставин справи.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, а факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини .

Згідно практики розгляду питань щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування перш за все при прийнятті рішення керується фактичними даними, які носять документальний характер, а саме: характеристика на батьків з місця проживання; пояснення не менше трьох сусідів про спосіб життя одного з батьків, якщо батьки розлучені (нотаріально засвідчене); акт про участь одного з батьків у вихованні дитини; акт обстеження житлово-побутових умов проживання одного з батьків; довідка з місця проживання, реєстрація; довідка з поштового відділення про кошти, посилки, перекази чи надходили на ім`я дитини; довідка з суду про призначення чи відмову у сплаті аліментів.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, або свідомо ними нехтує. В той же час в ході розгляду справи такі докази позивачем суду надані не були і такі твердження позивача спростовується матеріалами справи.

За таких обставин, безпідставними є доводи апеляційної скарги , що судом неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, як і посилання скаржника на недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, тому дані доводи не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Апеляційний суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню посилання скаржника в апеляційній скарзі, що судом допущено порушення вимог процесуального права щодо того, що суд відмовився долучити до матеріалів справи надані позивачем роздруківки «смс» повідомлень, які направлялись відповідачем на номер позивача та дитини, які містили образи, нецензурну лексику, погрози, як вказувала позивач. Суд першої інстанції керувався вимогами чинного законодавства, тому і повернув додатки до позовної заяви, вказавши, що приєднання документів, які містять нецензурну лексику, є неприпустимим.

За відсутності доказів свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, ставлення до нього дитини, враховуючи дані про особу, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача .

Доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи докази не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Отже, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 березня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, Служба у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко