Провадження № 22-ц/801/907/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 рокуСправа № 127/32684/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач- Акціонерне товариства «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Вінницького міського суду від 14 лютого 2019 року, постановлене у приміщенні Вінницького міського суду суддею Ан О.В. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

В с т а н о в и в :

20.12.2018 року АТ «Акцент-Банк», що є правонаступником ПАТ «Акцент-Банк», звернулось до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20.09.2016 року між ПАТ «Акцент-Банк» і відповідачем шляхом написання заяви про приєднання останнього до публічних Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів ПАТ «Акцент Банк» було укладено кредитно - заставний договір №АВН0RG163450952 від 20.09.2016 року, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 19240 грн. на 36 місяців по 19.09.2019 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом у вигляді сплати щомісячного платежу у розмірі 1305,05 грн. Позивач зазначив, що відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 08.10.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 33339,73 грн, з яких 14437,30 грн заборгованість за кредитом, 16,60 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 10914,78 грн комісія за користування кредитом, 5907,26 грн пеня, 500 грн штраф (фіксована частина) та 1563,79 грн штраф (процентна складова).

В добровільному порядку заборгованість позичальником не погашалась, що стало підставою звернення до суду з вимогою про стягнення на користь банку зазначеного розміру заборгованості та судових витрат на суму 1762 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 14 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16017,69 грн., з яких 14437,30 грн. заборгованість за кредитом, 16,60 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1563,79 грн штраф (процентна складова). В задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, пені та штрафу (фіксованої частини) - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального права. Зазначив, що висновки суду щодо відмови у стягненні комісії (винагороди за надання фінансового інструменту) безпідставні та необгрунтовані в судовому рішенні, оскільки боржник був ознайомлений з необхідністю сплати комісії (винагороди за надання фінансового інструменту), що підтверджується заявою позичальника, яку він підписав. Також вважає, що судом неправомірно застосовано положення ст. 61 Конституції України про заборону подвійної відповідальності, оскільки одночасне застосування неустойки з порукою і заставою не є подвійною відповідальністю, а одночасне застосування пені та штрафу, як двох окремих видів неустойки.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає в повній мірі.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 20.09.2016 року ОСОБА_1 уклав договір та отримав від АТ «Акцент-Банк» кредит у розмірі 19240 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік (на 6 а.с.).

Вказане підтверджується Заявою позичальника ОСОБА_1 від 20.09.2019 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів ПАТ «Акцент Банк», що складають разом із заявою кредитно-заставний договір, за умовами якого банк надав споживчий кредит шляхом перерахунку коштів за товар в розмірі 19240 грн., а ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 19240 грн. строком на 36 місяців по 19.09.2019 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом у вигляді сплати щомісячного платежу у розмірі 1305,05 грн.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у порядку та розмірі, передбаченоному договором.

В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за ним не виконував, внаслідок чого станом на 08.10.2018 року банк нарахував йому заборгованість у розмірі 33339,73 грн., з яких 14437,30 грн заборгованість за кредитом, 16,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 10914,78 грн. комісія за користування кредитом, 5907,26 грн. пеня, 500 грн штраф (фіксована частина) та 1563,79 грн. штраф (процентна складова) ( а.с.5).

Судом вірно зазначено, що між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи позов частково, суд вірно встановив обставини справи ,оцінивши докази в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права і, керуючись принципами розумності і справедливості , дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості за споживчим кредитом у вигляді заборгованості за власне кредитом , процентів за користування кредитом та штрафу (процентної складової),а в частині стягнення комісії ,пені та фіксованої частини штрафу - відмовив . При цьому судом першої інстанції було вірно відмовлено у стягненні пені та фіксованої частини штрафу , так як відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, суд вірно відмовив у стягненні фіксованої частини штрафу ще і тому ,що згідно положень ст.549 ЦК штраф може обчислюватись лише у відсотках від суми ,а не у вигляді певної фіксованої суми.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вірно застосував ст. 61 Конституції України відмовляючи у стягненні одночасно штраф та пеню, які не є одним видом цивільно-правової відповідальності, слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, необхідно враховувати вимоги справедливості і розумності (пункт 6 статті 3 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до п.2.7.4.5.1. умов та правил надання банківських послуг, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки, але не менше 1 грн. Згідно п. 2.7.4.5.3. Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 90 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості (а.с. 11).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності - неустойки, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання гарантій закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк», про необгрунтовану відмову у стягнені комісії, у зв`язку з наступним.

Відмовляючи у стягнені з відповідача на користь банку комісії в сумі 10914,78 грн., суд виходив із того, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували надання послуг банком, передбачених домовленістю сторін.

А тому зробив висновок, що її нарахування є незаконним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16.11.2016 року ( №6-1746цс16).

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь(ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016року при розгляді справи № 6-1746цс16.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що банк не зазначив та не надав доказів, які саме послуги за вказану комісію надаються споживачу.

Апеляційний суд вважає, що суд правильно дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з боржника комісії на користь банку та стягнення одночасно фіксованої частини штрафу та пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності,

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи скарги також не спростовують висновків суду, які викладені у оскаржуваному рішенні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом

Суддя-доповідач: С.Г. Копаничук