ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/582/18 Номер провадження 22-ц/814/1491/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Лобова А.О., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Даний позов обґрунтовувала тим, що спільний з відповідачем повнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у двох навчальних закладах, в тому числі в Львівському національному університеті ім. І. Франка на платній основі, проживає у гуртожитку, постійно потребує додаткових витрат на харчування, проїзд, за рекомендацією лікарів змушений відвідувати спортивний зал, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивач сама не може забезпечити повноцінне навчання та утримання сина. Відповідач не приймає участі у забезпеченні сина, натомість є працездатним та здоровим, отримує дохід, має нерухоме майно, а тому може надавати допомогу сину.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 50 % усіх видів доходів (заробітків) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до закінчення навчання, включаючи період канікул.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання відмовлено.

.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги повністю. При цьому, посилалася на те, що відповідач будучи здоровим та працездатним, не працевлаштований понад три роки, перетинає кордон, утримує неповнолітню доньку, мав заборгованості по сплаті аліментів до досягнення її сином повноліття, тобто ОСОБА_2 приховує свої доходи з метою уникнення сплати аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, в свою чергу доводи позивача не підтверджуються жодними доказами. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 10, ч. 1 ст. 369 ЦК України і беручи до уваги ціну позову та наявність достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 18 травня 2004 року. (а.с.9).

Згідно з довідкою № 803/16-17 від 14 вересня 2016 року ОСОБА_3 є студентом 2-го курсу факультету агротехнологій та екології денної форми навчання напряму підготовки 6.090101 «Агрономія» Полтавської державної аграрної академії» (навчання за державним замовленням). Термін навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року (а.с.16),

За договором №1/95 від 31 серпня 2018 року ОСОБА_3 з 2018 року є студентом заочної форми навчання Полтавської державної аграрної академії (а.с.207).

Відповідно до довідки №177 від 05 жовтня 2017 року ОСОБА_3 є студентом першого курсу денного відділення фізичного факультету (платна форма навчання) Львівського національного університету ім. І. Франка 4 рівня акредитації, закінчує навчання у червні 2021 р.(а.с.15), що також підтверджується договором про надання освітніх послуг №2332с-17 від 10 серпня 2017 року (а.с.14).

Згідно корінця ордеру на житлову площу у гуртожитку вбачається, що ОСОБА_3 надано право на проживання у гуртожитку АДРЕСА_1 Пасічна з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року.(а.с.17).

Позивачем надані квитанції по витратах пов`язаних з навчання та проживанням ОСОБА_3 в гуртожитку (а.с.18, 21-23)

Водночас з наданих позивачем документів убачається, що оплату за навчання в Львівському національному університеті ім. І. Франка, проживання в гуртожитку, проїзд здійснює ОСОБА_3 (а.с.14-16,18, 20-23).

Відповідно до довідки про заробітну плату середній заробіток ОСОБА_1 за серпень 2017 року - січень 2018 року становить 4806 грн. 35 коп. (а.с.42).

Також позивач зазначала, що через постійний брак коштів вона змушена позичати кошти, придбавати товар в кредит (а.с.24-35), окрім коштів на сина вона має сплачувати комунальні послуги (а.с.43,44), витрачає кошти на лікування, харчування, одяг та інші потреби життєвої необхідності (а.с.45-86). Разом з цим має батьків пенсійного віку, які проживають за рахунок мінімальної пенсії, а тому потребують матеріальної допомоги позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як зазначається в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

При цьому, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2017 року по 1 квартал 2018 року інформація про доходи ОСОБА_2 відсутня. (а.с. 123)

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що не працює оскільки доглядає за матір`ю ОСОБА_5 , яка перебуває на пенсії та хворіє, й надав відповідні докази.

Також зазначив, що має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.106)

За відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с.191) ОСОБА_7 перетинав кордон 09.10.2018 року, іншої інформації немає.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України)

Проте, аналізуючи обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем не доведено наявність у відповідача будь-якого доходу, чи майна, за рахунок чого він мав би можливість надавати матеріальну допомогу синові, а тому прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, не може бути підставою для скасування рішення суду посилання позивача, що суд першої інстанції зазначив про неналежність позивача, оскільки як вбачається рішення мотивовано саме недоведеністю можливості відповідача сплачувати аліменти, а зазначення судом, що позивачем має буди саме ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 не призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно, того, що суд першої інстанції не врахував докази, які підтверджують витрати позивача пов`язані з проживанням та навчанням її сина є безпідставними, оскільки факт наявності зазначених витрат не доводять можливість відповідача надавати матеріальну допомогу синові.

Також не може бути підставою для скасування рішення суду посилання ОСОБА_1 на тривалий розгляд справи, оскільки дана обставина не впливає на розгляд справи по суті та не призвела до неправильного вирішення справи.

Тоді як, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, тільки якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який, повно встановивши фактичні обставини справи, ухвалив по суті правильне рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.А. Лобов

О.О. Панченко