ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2467/19 Справа № 201/5161/18 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державна іпотечна установа, про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову /а.с. 8-9/.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову /а.с. 11-13/.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на час звернення з позовом та заявою про забезпечення позову, відповідачка зняла його з реєстрації у спірній квартирі, позбавила можливості там проживати, тому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може у подальшому зробити неможливим виконання рішення.

Своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористалась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог і підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача та заборони вчиняти певні дії немає.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Державна іпотечна установа, про визнання права власності /а.с. 2-5/.

У листопаді 2018 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а також заборонити видавати та оформляти будь-які документи на зазначений об'єкт, заборонити здійснювати будь-які дії відносно квартири: відчужувати, вселяти сторонніх осіб за будь-яких підстав, укладати будь-які договори та оформляти будь-які документи, що стосуються квартири до набрання чинності судовим рішенням, оскільки в провадженні суду знаходиться вище зазначена справа щодо спірного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, яке зареєстровано за відповідачем і останній має реальну можливість розпорядитися ним на свій розсуд, що витікає з фактичних обставин, документів та здійснених конкретних дій, якими порушено та проігноровано законі права та інтереси позивача задля досягнення відповідачем мети реалізації спірного майна, також відповідачем під час розгляду справи надано довідку, що заборгованість за договором іпотечний кредит погашена та щодо спірного майна на даний час відсутня буд-яка заборона у відповідному державному реєстрі, тобто відповідач вчинила ряд дій, які надали їй можливість розпорядитися спірним майном на власний розсуд, чим позбавить позивача права власності та будуть порушені його законні права та інтереси, а тому у разі незабезпечення у визначений законом спосіб та порядок цього позову це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення і будуть порушені законі права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вжитті заходів забезпечення позову судам необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

В даному випадку, виділені матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виник спір щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Враховуючи характер спору, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у обраний позивачем спосіб може унеможливити виконання рішення суду.

Право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_2, яка може відчужити його третім особам в ході розгляду справи, що є реальною загрозою утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Крім того, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому накладення арешту на зазначене вище майно до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси відповідачів.

Враховуючи викладене, ухвала суду підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров