Справа № 523/4029/19
Провадження №2/523/2711/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2019 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Мица А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 22 в м. Одесі заяву представника АТ «Дельта Банк» Шевчук В.В. про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі ліквідатора - уповноваженої особи ФГВФО Кадирова Владислава Володимировича (, 01014, м. Київ, бу-р Дружби Народів, 38), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калініченко Ольга Василівна ( АДРЕСА_2 ) про визнання недійсним іпотечного договору,-

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_2 . після оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про відмову заяви про скасування заходів забезпечення позову звернувся до суду з повторною заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що будь-яке забезпечення позову шляхом заборони Банку вчиняти дії обмежує їх права та забезпечення позову не є співмірним заявленим вимогам, оскільки у межах даної справи йдеться про визнання недійсним іпотечного договору з підстав невідповідності зазначеного в ньому розміру зобов`язання за кредитним договором № 395-013/ФК-08/СК Відновлювальна кредитна лінія на сплату страхових платежів від 18.06.2008 року, а ухвалою суду від 15.03.2019 року заборонено вчиняти будь-які дії щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором № 395-013/ФКВІП-08 від 18.06.2008 року, тобто за іншим кредитним договором, аніж той, що є підставою для подання позову по даній справі.

Вивчивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року, в порядку забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 площею 89,1 АДРЕСА_4 . АДРЕСА_5 , житловою площею 54,8 кв.м, що знаходиться АДРЕСА_6 адресою: АДРЕСА_7 і належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, та заборонено вчиняти реєстраційні дії у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо вказаної нерухомості, а також заборонено Акціонерному товариству Дельта Банк в особі ліквідатора уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича вчиняти будь-які дії щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором № 395-013/ФКВІП-08 від 18.06.2008р., забезпеченим іпотекою, до розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили, за заявою позивача у справі.

Позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним іпотечного договору в цілому, оскільки згідно п. 1.1 оспорюваного іпотечного договору він забезпечує вимоги іпотекодержателя як за кредитним договором № 395-013/ФКВІП-08, так і за кредитним договором № 395-013/ФК-08/СК Відновлювальна кредитна лінія на сплату страхових платежів.

Підставою для задоволення заяви позивача про забезпечення позову стало повідомлення на сайті АТ Дельта Банк про призначення на 21.03.2019 року аукціону з продажу прав вимоги АТ Дельта Банк за лотом № F11GL37250, згідно якого відступається право вимоги за кредитним договором № 395-013/ФКВІП-08 від 18.06.2008 року, укладеним з позивачем і забезпеченим іпотечною квартирою.

З огляду на наведене, на думку заявника, відповідні дії відповідача щодо реалізації продажу такого активу вчиняються з очевидними ознаками протиправності, оскільки існують судові процеси за позовом АТ Дельта Банк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 395-013/ФКВІП-08 від 18.06.2008 року (справа № 523/3379/13-ц) та за позовом ОСОБА_1 до АТ Дельта Банк

про визнання кредитного договору № 395-013/ФКВІП-08 від 18.06.2008 року недійсним (справа № 522/4501/16-ц). Відповідно, відчуження права вимоги може призвести до подвійного стягнення заборгованості, а саме на підставі договору про відступлення продажу (відчуження) права та, окремо, на підставі судового рішення. Отже, як наслідок, можливість стягнення більшої суми активу, аніж дійсно існуючої за кредитними зобов`язаннями.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що організація продажу вищевказаного активу та подальше можливе його відчуження може дійсно не лише утруднити, але й унеможливити виконання судового рішення та вплинути на майнові інтереси не лише позивача, а й інших осіб, у разі придбання права вимоги за вищевказаним кредитним договором, які не беруть участі у цьому судовому процесі, тому невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову можливе настання негативних наслідків, для виправлення яких заявнику буде необхідно докласти значних зусиль.

Виходячи з наведених висновків, суд зауважує, що забезпечення позову у відповідний спосіб не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє вчинення зазначених дій з відчуження майна до вирішення спору у даній справі.

Водночас, суд вважає, що в даному випадку права відповідача не порушуються з підстав того, що останній не позбавлений можливості провести аукціон пізніше, а права позивача будуть захищені, що відповідає дотриманню балансу інтересів сторін.

Суд вважає, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами, тому скасування заходів забезпечення позову є передчасним, та у випадку задоволення позовних вимог позивача, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, у рішенні від 31.07.2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Варто також акцентувати, що у рішенні від 25.08.2018 року у справі Фельдман та банк Слов`янський проти України (Заява № 42758/05), Європейський суд з прав людини відмітив, що Суд нагадує, що перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише на умовах, передбачених законом, при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП] (Iatridis v. Greece) [GC], заява № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II). Повноваження Суду щодо перевірки відповідності оскаржуваного заходу національному законодавству є обмеженою і його завдання не полягає у тому, щоб замінити собою національні органи під час здійснення такої перевірки (див. рішення у справах Мелоун проти Сполученого Королівства (Malone v. the United Kingdom), від 02 серпня 1984 року, Серії А № 82, пункт 79, та Совтрансавто-Холдинг проти України (Sovtransavto Holding v. Ukraine), заява № 48553/99, пункт 95, ЄСПЛ 2002-VII). Вимога законності у розумінні Конвенції передбачає, серед іншого, що національне законодавство має забезпечувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією. Крім того, принципи законності та верховенства права в демократичному суспільстві вимагають, щоб заходи, які впливають на основоположні права людини у деяких випадках підлягали певній формі перегляду у змагальному процесі незалежним органом, компетентним розглядати підстави вжиття заходів і відповідні докази. Дійсно стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не містить процесуальних вимог, і відсутність судового контролю сама по собі не становить порушення цього положення. Проте вона передбачає, що будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній або юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів влади з метою ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час перевірки дотримання цієї умови слід провести комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (див. згадане рішення у справі Капітал банк АД проти Болгарії (Capital Bank AD v. Bulgaria), пункт 134).

Згідно з ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду

з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Дане положення ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини знаходить своє відображення у ч. 4 ст. 10 ЦПК України, згідно якої суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За таких обставин повторна заява про скасування заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 158 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали надіслати сторонам у справі для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів, шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя