Провадження №2/760/1242/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 .

відповідача 1- ОСОБА_4

представника відповідача 1- ОСОБА_10

відповідача 2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , 3-я особа: Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

-визнати його батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-внести зміни до актового запису № 683 від 25 березня 2014 року про народження дитини, вчиненого Печерським районним в м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, зазначивши в графі «прізвище» - ОСОБА_6 , в графі «по-батькові» - ОСОБА_7 , а в графі «відомості про батька» - ОСОБА_1 .

Посилається в позові на те, що з 2013 року підтримував близькі стосунки з відповідачкою ОСОБА_3 , яка на той момент з 17 листопада 2010 року і до 06 квітня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4

Станом на 2013 рік та в подальшому відповідач ОСОБА_4 проживав окремо від своєї дружини та від їх спільного сина, подружні відносини між ними були припиненні.

Відповідачка ОСОБА_3 завагітніла відразу ж після початку їх стосунків, проте повідомила, що вагітна від свого чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідачка народила доньку ОСОБА_8 , в свідоцтві про народження дитини батьком був зазначений відповідач

ОСОБА_4 До 2017 року він вважав батьком дитини відповідача ОСОБА_4 , проте виконував всі батьківські обов`язки відносно дитини.

З весни 2017 року відповідач почав наполягати на тому, що він не являється батьком дитини, що заперечувалось відповідачкою ОСОБА_3

В червні 2017 року на його вимогу був проведений аналіз ДНК, за результатами якого було встановлено, що він з вірогідністю в 99,9999997% є батьком дитини.

Відповідачі не визнають факт його біологічного батьківства відносно дитини, що і стало підставою звернення до суду.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у ньому.

Представник третьої особи про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.

За таких обставин, та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Судом встановлено, що відповідачі перебували в шлюбі між собою з 17 листопада 2010 року до 06 квітня 2015 року, мають спільну дитину.

З 2013 року позивач та відповідачка ОСОБА_3 проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка ОСОБА_3 народила дитину, доньку ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 25 березня 2014 року.

Відповідно до Свідоцтва про народження батьком дитини зазначено відповідача ОСОБА_4

/ а.с. 5 /

Позивач в судовому засіданні зазначив, що відповідач ОСОБА_4 був зазначений батьком дитини, оскільки на момент її народження відповідачі перебували в шлюбі.

З Результату аналізу ДНК, проведеного за ініціативою позивача в червні 2017 року, вбачається, що вірогідність батьківства позивача щодо дитини становить 99,9999997% .

/ а.с.6 /

Відповідно до ст.128 СК України визнання батьківства за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог закону.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає.

Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України, можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Таких висновків також дійшов Верховний суд у своїй постанові від 16 травня 2018 року в справі № 61-6030св18.

В постанові Верховного Суду зазначено, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду

наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності,

а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх

прийняття чи відхилення.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2018 року в справі була призначена судово-медична генетична експертиза, проведення якої було доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи.

04 березня 2019 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 103-12-2019, за результатами якого було встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства позивача відносно ОСОБА_5 складає величину не менш ніж 99, 99 %.

/ а.с. 112 - 116 /

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні визнала батьківство позивача щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Зідно з п. 19 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 №52/5, якщо мати дитини, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі, під час державної реєстрації народження заявляє, що її чоловік не є батьком цієї дитини, і у зв`язку з цим просить не вказувати його батьком в актовому записі про народження, її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини, а також заяви матері та батька дитини про визнання батьківства.

Якщо чоловік, який перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини, не може особисто з`явитись до органу державної реєстрації актів цивільного стану для подання такої заяви, то його заява, яка підтверджує, що він не є батьком дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, може бути подана через представника або надіслана поштою. Повноваження представника мають ґрунтуватись на нотаріально посвідченій довіреності.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Судом встановлено, що на момент народження дитини відповідачі перебували в шлюбі між собою.

Саме в зв`язку з цим батьком дитини в актовому записі про її народження був зазначений відповідач ОСОБА_4

Відповідачка ОСОБА_3 батьківство позивача щодо дитини підтвердила та зазначила, що після народження дитини вона не була впевнена в тому, хто являється її батьком.

Позивач у судовому засіданні, оспорюючи батьківство відповідача, зазначив, що він тривалий час перебував у шлюбі,в якому не було дітей. Він дуже хотів мати дітей, лікувався, і коли відповідачка завагітніла, не знав, що дитина його, і лише після висловлювань відповідача в інших судових процесах щодо сумнівів у своєму батьківстві щодо доньки, він у червні 2017 року здав ДНК-аналіз і, отримавши результат, у травні 2018 року порушив дану справу в суді.

Не дивлячись на це, він з народження вважав доньку своєю, виховував її, утримував, вона називала його батьком, в той час, коли відповідач такої турботи не проявляв, навіть щодо рідного сина.

Виходячи з цього та викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Суд не приймає до уваги заперечень відповідача та його представника в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Заперечуючи проти позову, відповідач у судовому засіданні не спростовував окремого проживання з відповідачкою ОСОБА_3 та її відносин з позивачем.

Не заперечував, що не був поряд з відповідачкою під час її вагітності, не забирав її з пологового будинку.

Не заперечував, що всі ці обов`язки взяв на себе позивач.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.103 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Заперечуючи проти висновку експертизи, свого висновку, у порядку ст..106 ЦПК України, відповідач не подав і будь-яких доказів, які б спростовували висновки експертної установи, не надав.

Відповідач у судовому засіданні посилався на те, що аналіз крові при її проведенні брався лише у позивача та дитини, а йому такої можливості судом надано не було.

В той же час, ні позивач, ні його представник, не визнаючи висновків експертизи, з будь-якими клопотаннями до суду з метою її спростування або перевірки не зверталися.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні в справі »Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року зауважив, що на сьогоднішній день ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту оспорювання батьківства.

Крім того, згідно з усталеною прецедентною практикою Європейського суду, яка була висловлена, в тому числі в рішеннях у справах «Гаазе проти Німеччини» від 08.04.2004 року та «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 року, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається ст. 8 Конвенції.

З боку позивача з моменту народження дитини такі права безперервно реалізуються, останній фактично несе обов`язки відносно дитини, притаманні батькові.

Відповідач та його представник, заперечуючи проти позову, будь-яких доказів, які б спростовували приведені позивачем докази, а також його батьківство щодо дитини, не надали.

Суд вважає, що саме по собі перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі, який ще до народження дитини перестав існувати, не може бути безумовною підставою для висновків про батьківство відповідача.

Враховуючи ці обставини, заперечення відповідача та його представника не можуть бути прийняті до уваги.

Керуючись ст. ст. 121, 123, 125, 126, 128, 129, 134 СК України, ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої ОСОБА_3 .

Внести зміни до актового запису № 683 від 25 березня 2014 року про народження дитини, складеного Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, вказавши в графі «батько»- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відомостях про прізвище, ім.»я, по батькові дитини зазначити « ОСОБА_9 ».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 травня 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва

.