Справа № 754/6614/18 Головуючий в суді І інстанції Яровенко Н.О.
Провадження № 22ц-824/4842/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

27 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,-

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року представник АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви від 08 серпня 2011 року отримав кредит у розмірі 7100, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору, станом на 30.04.2018 року він має заборгованість у розмірі 107 258, 73 грн., що складається з: 6732, 76 грн. - заборгованості за кредитом, 91 442, 95 грн. - заборгованості за відсотками, 3499, 27 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також 5583, 75 грн. штрафів, які він просить стягнути на користь банку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 7027, 54 грн. заборгованості за кредитним договором та 1762, 00 грн. судових витрат, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його у частині відмови у задоволенні інших позовних вимог - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що судом не взято до уваги, що відповідач погодився із умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на сайті банку, підписавши анкету-заяву на отримання кредитних коштів, однак порушив умови кредитного договору, через що вважає висновок суду про відмову у задоволенні решти позовних вимог необґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконав своїх обов`язків щодо повернення кредитних коштів, проте позивачем не було надано належних доказів узгодження між сторонами неустойки, при цьому банк також незаконно в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку, а тому з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 6732,76 грн. та 294,78 грн. відсотків за користування кредитом, усього - 7027, 54 грн, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви від 08 серпня 2011 року, отримав кредит у розмірі 7100, 00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених вказаним договором.

Проте, позивач вважає, що відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого за ним рахується заборгованість у розмірі 107 258, 73 грн., що складається з: 6732, 76 грн. - заборгованості за кредитом, 91 442, 95 грн. - заборгованості за відсотками, 3499, 27 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також 5583, 75 грн. штрафів.

Також позивач надав суду витяги із тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг. При цьому, копії тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача.

Крім того, банком надана довідка про наявність кредитних карток з відповідними номерами і виписка по рахунку ОСОБА_1 , яка підтверджує користування ним кредитними коштами (а.с.73, 76-79).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року № 61-787св18.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.

Установивши, що спірний договір позики не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України та що вказаним договором встановлено розмір процентів від суми позики, колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування коштами.

При цьому, Умови і правила надання банківських послуг та тарифи банку не містять підпису відповідача, між сторонами відсутнє погодження щодо відсоткової ставки за кредитним договором, однак ОСОБА_1 судове рішення не оскаржував, а тому суд апеляційної інстанції перевіряє рішення лише у межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що стягуючи заборгованість за тілом кредиту, місцевий суд безпідставно стягнув 294, 78 грн. відсотків, оскільки не навів розрахунку, з якого виходив і всупереч вимогам закону та наявним у справі доказам застосував відсоткову ставку у розмірі 30, 00 % річних при відсутності погодження між сторонами такого розміру відсотків, проте, виходячи із права позикодавця на одержання від позичальника процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, то згідно вимог ст.ст. 536, 1048 ЦК України з відповідача на користь банку підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в розмірі 5956, 67 грн., виходячи із розміру боргу 6732, 76 грн., з 29 вересня 2011 року (часу виникнення боргу) і по 30 квітня 2018 року з урахуванням облікових ставок НБУ, які діяли в цей період.

Крім того, місцевий суд всупереч вимогам ст.ст. 264, 264 ЦПК України у резолютивній частині рішення не зазначив усіх складових стягнутої загальної суми заборгованості, тому рішення суду не можна вважати таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Однак, доводи апелянта про досягнення між сторонами згоди щодо відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а тому не можуть бути підставою для спростування обґрунтованих висновків суду в іншій частині.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) 6732 грн. 76 коп. заборгованості за тілом кредиту, 5956 грн. 67 коп. відсотків за користування кредитом, а всього - 12 689 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 43 коп., в іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) 440 грн. 50 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: