Єдиний унікальний номер судової справи 487/6390/16-ц
Номер провадження 22-ц/812/647/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

20 травня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 23 січня 2019 року, під головуванням судді Біцюка А.В., в приміщені цього ж суду о 13 год. 20 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору - Приватне підприємство «ЖЕК-10», про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 .

17 травня 2016 року відбулося залиття квартири позивача з квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище та власниками якої є відповідачі.

Внаслідок залиття вказаної квартири вона зазнала пошкоджень, та згідно кошторисного розрахунку, складеного Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, вартість відновлювального ремонту склала 5 957 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просив позов задовольнити, стягнути в солідарному порядку на його користь з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 матеріальні збитки в розмірі 5 957 грн., витрати за складання кошторисного розрахунку у розмірі 1 000 грн. та судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Також позивач зазначав, що такими діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях через нанесені йому збитки з пошкодження належного йому майна, компенсацію якої останній оцінив у розмірі 1 000 грн. та просив стягнути її з відповідачів на свою користь.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Наступною ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Приватне підприємство «ЖЕК-10» (далі - ПП «ЖЕК-10).

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . надав до районного суд відзив, в якому проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що форма акта, який надано позивачем до суду, не відповідає вимогам чинного законодавства, а кошторисний розрахунок, наданий позивачем, є неналежним доказом та не доводить факту залиття квартири.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2019 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 28 січня 2019 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 4 964 грн. заподіяних матеріальних збитків та 1 000 грн. витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору по 229 грн. 66 коп. з кожного.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю вини відповідачів в затопленні квартири позивача, а надані останнім до позовної заяви докази, не є належними та допустимими доказами.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, задовольняючи частково позов, районний суд виходив із того, що позивачем було доведено ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог в частині відшкодування майнової шкоди, а відтак прийшов до висновку про стягнення з відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди в зв`язку із затопленням квартири в сумі 4 964 грн. 90 коп. та 1 000 грн. додаткових витрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Згідно зі ст.41 Конституції України, ст.ст.16,23,321,322,1166,1167,1192 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, право якої порушено, має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відшкодування пошкодженої речі. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, за змістом положень ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Крім того, ст.ст.151,177,179 ЖК України та ст.322 ЦК України передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (з наступними змінами) (далі - Правил).

Зокрема, п.7 вказаних Правил передбачено обов`язок власника або користувача квартири дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Отже, тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник (користувач) житла зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Окрім того, акт завдання шкоди необхідно поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між двома першими елементами; г) вина завдавача шкоди.

До того ж, перераховані підстави визнаються загальними, оскільки для виникнення відповідальності їх наявність вимагається в усіх випадках, якщо інше не встановлено законом.

Крім того особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому, в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Також у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 грудня 2002 року є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої частки квартири вказана ОСОБА_6 (том 1 а.с.5,6).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, по 1/3 частки кожному (том 1 а.с.7-9, 217-220).

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

У додатку №4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Актом від 18 травня 2016 року, складеним майстром ПП «ЖЕК-10» та слюсарем-сантехніком, в присутності позивача було встановлено, що у квартирі останнього виявлені сліди затікання у вигляді мокрих темних плям з жовтими розводами (том 1 а.с.4).

Аналогічні відомості зафіксовано в Акті про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 18 травня 2016 року, в якому вказано, що було проведено огляд квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на предмет затоплення міжповерхового перекриття сусідами з квартири АДРЕСА_2 , розташованої над квартирою позивача.

В акті зазначено, що квартира АДРЕСА_1 складається з 4-х житлових кімнат, розташована на п`ятому поверсі дев`яти поверхового будинку 1989 року забудови.

Огляд виявив сліди затікання у вигляді мокрих темних плям з жовтими розводами:

в кухні на стелі в центральній частині навпроти віконного отвору S ? 0.5 кв.м, в місцях стику стелі та стіни дворового фасаду S ? 0.7 кв.м, а також в кутку на стелі в місці стику стіни дворового фасаду та стіни сходового маршу;

в кімнаті площею 16.9 кв.м на стелі на стику стелі і стіни суміжній з кухнею S ? 1 кв.м, на стіні S ? 1 кв.м. мокрі плями з жовтими розводами на шпалерах.

Із зовнішнього боку дворового фасаду на стіні у верхній і лівій боковій частині віконного отвору темні плями S ? 0.5 кв.м. На момент огляду доступ до квартири № АДРЕСА_2 був відсутній, причина затоплення не встановлена. Доступ до квартири АДРЕСА_2 був відсутній з причини відсутності жильців (том 1 а.с.234).

Отже, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надав суду акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), що був складений уповноваженими особами ПП «ЖЕК-10» та позивачем.

Також, в підтвердження своїх доводів щодо вини відповідачів в затопленні квартири та розміру шкоди, позивач надав дефектний акт й кошторисний розрахунок вартості ремонтних робіт і вартості матеріалів, необхідних для його проведення.

Зокрема, відповідно до Дефектного акту та кошторисного розрахунку вартості ремонтних робіт з усунення наслідків залиття в квартирі позивача, сума коштів, необхідна для відновлення квартири, становить 5 957 грн. та складається із будівельних робіт в розмірі 4 964 грн. та податку на додану вартість на суму 993 грн. (том 2 а.с.16-31).

За таких обставин, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди його майну, зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог та відшкодування майнової шкоди внаслідок залиття квартири.

Вину у завданні шкоди позивачу затопленням його квартири відповідачі належними та допустимими доказами не спростували, що є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди.

За такого, доводи представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , стосовно того, що вина відповідачів у спричинені позивачу майнової шкоди не доведена, безпідставні, оскільки спростовуються наявними у справі доказами.

Посилання представника відповідача на невідповідність вимогам законодавства України акту про залиття від 18 травня 2016 року та кошторисного розрахунку про визначення вартості відновлювальних ремонтно-будівельних робіт, складеного Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, правильність висновків суду не спростовують та доказів іншого розміру заподіяної шкоди, ніж указано у розрахунку, відповідачем суду не надано.

Інші аргументи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться лише до оцінки доказів, та незгоди особи, яка подала апеляційну скаргу, з висновками районного суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва 23 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 21 травня 2019 року