Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 333/3870/14-ц

провадження № 61-14965св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кухаря С. В., Осоцького І. І., від 15 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 350 000 грн на термін до 16 жовтня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки, із кожним окремо.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 02 квітня 2014 року становить 914 969,09 грн і складається із: 261 803,18 грн - заборгованість за кредитом;

466 199,04 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 186 966,87 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 459 173,52 грн, яка була стягнута рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2011 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Різниця становить 455 795,57 грн.

Зважаючи на зазначене, позивач просив, з урахуванням сум заборгованості за кредитним договором від 16 жовтня 2007 року, стягнутих на користь банку з відповідачів рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2011 року, стягнути солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 02 квітня 2014 року у розмірі 478 835,35 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду з цим позовом із пропуском строку позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів, оскільки боржник припинив погашати кредит 29 травня 2009 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Справа неодноразово переглядалась в апеляційному порядку.

Останнім рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 жовтня 2007 року в сумі 455 795,57 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 00,00 грн, заборгованості за відсотками - 369 372,00 грн; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 86 423,57 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 жовтня 2007 року в сумі в сумі 455 795,57 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 00,00 грн, заборгованості за відсотками - 369 372,00 грн; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 86 423,57 грн.

Обмежено стягнення загальною сумою 455 795,57 грн.

У решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачі належним чином не виконували умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за процентами та пенею, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь банку.

Також суд апеляційної інстанції виходив із того, що звертаючись до суду з цим позовом у травні 2014 року, позивач не пропустив строк позовної давності, враховуючи те, що зверненням до суду з позовом у 2010 році перервався строк позовної давності, а сторони погодили його збільшення до п`яти років.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, стягуючи з відповідачів заборгованість за кредитним договором, належним чином не перевірив розрахунок заборгованості, наданий банком, який містить протиріччя. Також суд не врахував, що банк пропустив шестимісячний строк звернення з вимогами до поручителів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції, зупинено виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається, установлено, що 16 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду, згідно з умовами якої останній отримав кредит у розмірі 350 000,00 грн, на умовах визначених договором, із терміном повернення до 16 жовтня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаною угодою 16 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладені договори поруки, із кожним окремо.

У зв`язку із простроченням позичальником сплати чергових платежів банк скористався правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України і пунктом 2.3.9 кредитної угоди, у листопаді 2010 року звернувся до суду з вимогою про дострокове повернення кредиту. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором від 16 жовтня 2007 року, яка утворилась станом на 07 травня 2010 року, у розмірі 459 173,52 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 323 981,23 грн, заборгованості за процентами - 96 827,04 грн, пені - 16 452,23 грн, штрафів: 250,00 грн - фіксована частина, 21 863,02 грн - процентна складова.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, банк скористався цим правом і в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору з жовтня 2014 року на листопад 2010 року, звернувшись з вимогою про дострокове повернення усієї суми кредиту.

Звертаючи до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тіло кредиту, процентам та пені, нарахованим з травня 2010 року по квітень 2014 року, тобто після закінчення строку кредитного договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правового висновку Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2011 року з відповідачів на користь банка стягнута заборгованість за тілом кредиту, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню.

Разом із тим, стягуючи з відповідачів на користь банку заборгованість за процентами та пенею, суд апеляційної інстанції не врахував, що зі зверненням банку до суду у листопаді 2010 року з вимогою про дострокову сплату усієї заборгованості у повному обсязі, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором з жовтня 2014 року на листопад 2010 року.

За таких обставин вимоги про сплату процентів та пені, які нараховані поза межами строку кредитного договору (з травня 2010 року по квітень 2014 року) є безпідставними, оскільки право банку нараховувати проценти та пеню припинилось зі спливом строку дії кредитного договору.

Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим таких вимог в контексті цього позову не заявлено.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з безпідставністю позовних вимог про стягнення процентів та пені поза межами дії строку кредитного договору.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 4 384,80 грн.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4 384,80 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта