ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/757/19 Справа № 202/2762/17 Суддя у 1-й інстанції - Мороз В.П. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2017 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_1, як зазначено прізвище позивача в позовній заяві, тоді як згідно паспорту прізвище позивача - ОСОБА_1 (а.с.8-9), звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 20.06.2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу 14 гаражів, а саме: гараж - літ. А загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Б загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. В загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Г загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Д загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Е загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Ж загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. З загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. И загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. К загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Л загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. М загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Н загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. О загальною площею 24,00 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. На виконання умов договору він передав відповідачу кошти в розмірі 140 000 грн, однак відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за договором та ухиляється від його нотаріального оформлення.

З огляду на зазначене позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 20.06.2016 року укладений між ним та ОСОБА_2 на 14 гаражів, а саме гараж - літ. А загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Б загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. В загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Г загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Д загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Е загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Ж загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. З загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. И загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. К загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Л загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. М загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Н загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. О загальною площею 24,00 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1; визнати та зареєструвати за ним право власності на зазначене майно.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 20.06.2016 року на 14 (чотирнадцяти) гаражів, а саме гараж - літ. А загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Б загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. В загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Г загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Д загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Е загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Ж загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. З загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. И загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. К загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Л загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. М загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Н загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. О загальною площею 24,00 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, між громадянином ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.п.н. НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий 25.02.2003 року, адреса: АДРЕСА_2) та громадянкою ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, і.п.н. НОМЕР_3, паспорт серія НОМЕР_4 виданий 14.02.2001 року, адреса: АДРЕСА_3).

Визнано та зареєстровано за громадянином ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.п.н. НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий 25.02.2003 року, адреса: АДРЕСА_2) право власності на 14 (чотирнадцяти) гаражів, а саме гараж - літ. А загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Б загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. В загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Г загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Д загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Е загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Ж загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. З загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. И загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. К загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Л загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. М загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Н загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. О загальною площею 24,00 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2017 року визнано та зареєстровано за громадянином ОСОБА_1 право власності на адміністративну будівлю загальною площею 5723,0 кв.м, яка за адресою: АДРЕСА_4

Скасовано та вилучено в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у вигляді арешту нерухомого майна № 12385096 від 11.04.2012 року накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника, 31915351 . 29.03.2012, відділом ДВС Селидівського міського управління юстиції, на все нерухоме майно ОСОБА_1

Зобов'язано органи нотаріату (державним або приватним нотаріусам), які здійснюють функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, здійснити державну реєстрацію права власності за громадянином ОСОБА_1 на адміністративну будівлю загальною площею 5723,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4

Не погодившись з такими рішеннями, апелянт - Прокуратура Дніпропетровської області звернувся з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційні скарги мотивовано тим, що Дніпровська міська рада є власником земельної ділянки, на якій було неправомірно збудовано гаражі, однак ані Дніпровська міська рада, ані Державна архітектурно-будівельна інспекція України до участі у справі залучені не були, при цьому ОСОБА_1 земельна ділянка у користування не надавалась Крім того, у продавця за договором було відсутнє зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно, що свідчить про нікчемність договору купівлі-продажу, тому право власності на спірні гаражі було визнано за позивачем безпідставно та неправомірно.

Суд першої інстанції за відсутності позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4, а також доказів, які б підтверджували заявлені вимоги, неправомірно ухвалив додаткове рішення, яким задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.06.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу 14 гаражів, а саме: гараж - літ. А загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Б загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. В загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Г загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Д загальною площею 24,00 кв.м., гараж - літ. Е загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Ж загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. З загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. И загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. К загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Л загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. М загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. Н загальною площею 24,00 кв.м, гараж - літ. О загальною площею 24,00 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно акту приймання-передачі нерухомого майна, продавцем ОСОБА_2 було передано покупцю ОСОБА_1 14 вищезазначених гаражів. Однак договір купівлі-продажу від 20.06.2016 року нотаріально посвідчено не було.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сторони договору дійшли згоди стосовно всіх його умов і відбулося його повне або часткове виконання, однак відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, тому договір підлягає визнанню дійсним з відповідним визнанням права власності на нерухоме майно.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ необхідно з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Відповідно до положень ст. 210 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації такого права, та відповідно договори купівлі-продажу нерухомого майна підлягають державній реєстрації та не можуть бути визнані судом укладеними з огляду на положення ст. 220 ЦК України.

Позов про визнання права власності на майно повинен пред'являтися на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними і допустимими доказами. Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, право власності на спірні будівлі за вказаною адресою за ОСОБА_2 (продавцем спірного нерухомого майна) на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна не зареєстровано, та вперше таке право зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, судом, всупереч вимогам законодавства, не враховано при постановлені оскаржуваного рішення, факт відсутності у продавця зареєстрованого права власності на нерухоме майно, що є предметом позову, що виключає можливість визнання такого договору дійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як визначено ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності об'єкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України. Акт готовності об'єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об'єкт застрахований). Орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі необхідності під час розгляду питань, пов'язаних з видачею сертифіката, може звернутися до державних органів з метою отримання відповідних висновків. Неподання таких висновків у визначений органом державного архітектурно-будівельного контролю строк не є підставою для продовження строку видачі сертифіката або відмови в його видачі. Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Відповідно до п.2 п.4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року № 294 (далі - Положення) Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації).

Відповідно до п.п.2 п.4 Примірного положення про органи державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 № 671, орган держархбудконтролю приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків).

Згідно листу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради №14/16/ від 17.04.2018 року, дозвільні документи на проведення робіт за адресою розташування спірного майна відсутні.

За ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями.

За умовами ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Тобто право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане виключно за особою, яка є власником чи користувачем земельної ділянки, на час винесення рішення суду.

Право власності та користування на землю набувається та реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України, Земельного кодексу України (ст.78, 92, 93, 102-1, 116,118, 119, 123, 125 126 ЗК України), а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону України «Про оренду землі», Цивільного кодексу України).

З рішення суду першої інстанції вбачається, що спірні гаражі розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в межах населеного пункту.

Разом з тим, відповідно до листа департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 19.04.2018 № 12/11-78 вбачається, що будь-яким фізичним або юридичним особам земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 у власність або користування не надавалась.

Задовольнивши позовні вимоги про визнання права власності на спірне нерухоме майно, суд першої інстанції порушив інтереси власника земельної ділянки, яка знаходиться в межах населеного пункту - Дніпровської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під спірним нерухомим майном та інтереси органів контролю, що уповноважені на прийняття в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти.

При цьому, Дніпровська міська рада, як власник самовільно забудованої земельної ділянки, всупереч вимогам ст. 33 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення), не залучена до участі у справі в якості відповідача. Також судом першої інстанції не залучено до участі у справі і Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради як органи контролю у відповідності до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності.

Таким чином, суд першої інстанції не дослідивши наявності у відповідача та позивача правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою в порушення ст. ст. 375, 376 ЦК України, безпідставно визнав право власності за позивачем на самочинно збудоване нерухоме майно.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2017 року також підлягає скасуванню, оскільки згідно ч.1 ст.11 ЦПК України (в редакції на час постановлення додаткового рішення), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позовних вимог про визнання та реєстрацію за громадянином ОСОБА_1 права власності на адміністративну будівлю загальною площею 5723,0 кв.м, яка за адресою: АДРЕСА_4; скасування та вилучення в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у вигляді арешту нерухомого майна № 12385096 від 11.04.2012 року накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника, 31915351 . 29.03.2012, відділом ДВС Селидівського міського управління юстиції, на все нерухоме майно ОСОБА_1; зобов'язання органи нотаріату (державним або приватним нотаріусам), які здійснюють функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, здійснити державну реєстрацію права власності за громадянином ОСОБА_1 на адміністративну будівлю загальною площею 5723,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 матеріали справи не містять, дані вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції, сторони не надавали будь-які докази щодо даних вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 920,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2017 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2017 року - скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної

скарги у розмірі 1 920,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова