ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 159/6038/15-ц

провадження № 61-7210св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Ковельської міської ради Волинської області, ОСОБА_5

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Ткачуком Олександром Вікторовичем, на рішення апеляційного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Матвійчук Л. В., Русинчука М. М., Овсієнка А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

23 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, уточненим під час розгляду справи, до малолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 , про накладення стягнення на майно спадкоємців в рахунок погашення заборгованості померлого боржника.

Посилалась на те, що 1 лютого 2013 року позичила ОСОБА_6 за розпискою 20 000 доларів США з терміном повернення позики до 31 грудня 2013 року, 12 лютого 2013 року позичила йому та ОСОБА_5 за розпискою 36 000 доларів США з терміном повернення позики до 31 грудня 2013 року, 4 червня 2013 року позичила цим же особам за розпискою 10 000 доларів США з терміном повернення позики до 1 вересня 2013 року.

Загальна сума позики, що підлягала поверненню безпосередньо ОСОБА_7 , складає 43 000 доларів США.

Після настання строку повернення позики неодноразово зверталася до позичальника, але її вимога про повернення коштів залишилася невиконаною.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, про що вона дізналась наступного дня.

Вона зверталася з вимогами до матері та дружини померлого, але останні погашати борг ОСОБА_7 відмовилися.

Посилаючись на те, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після ОСОБА_7 у вигляді земельної ділянки площею 0,0523 га з цільовим призначенням для обслуговування будинку та господарських споруд, розташованої у АДРЕСА_1 , є його малолітні діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач просила в рахунок погашення заборгованості за договорами позики накласти стягнення на зазначену земельну ділянку.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року, ухваленим у складі судді Окостень І. В., позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості боржника ОСОБА_7 за договорами позики від 1 лютого, 12 лютого та 4 червня 2013 року накладено стягнення в рівних частках на спадкове майно його спадкоємців - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме на земельну ділянку площею 0,0523 га з цільовим призначенням для обслуговування будинку та господарських споруд, розташовану у АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не пропустив строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, звернення кредитора до спадкоємців з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця; ОСОБА_4 , яка діє в інтересах спадкоємців боржника - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , -відмовилася сплатити позивачу суму боргу одноразовим платежем, тому позивач вимагає задоволення своїх вимог за рахунок накладення стягнення на спадкове майно, прийняте спадкоємцями. Оскільки вартість спадкового майна є меншою, ніж борг спадкодавця, суд вирішив, що стягнення необхідно накласти на успадковану земельну ділянку.

У апеляційному порядку справа переглядалася неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку, що кредитором ОСОБА_1 не дотримано строку пред`явлення вимоги саме до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, відсутні докази відмови спадкоємців повернути борг одноразовим платежем, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Ткачука О.В. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, помилково ним скасоване.

У касаційній скарзі вказує, що висновок апеляційного суду про пропущення нею як кредитором строку на подання вимоги до спадкоємців боржника не відповідає обставинам справи, оскільки, дізнавшись про смерть боржника на наступний день після події, вона вчиняла дії щодо пред`явлення вимог до спадкоємців боржника шляхом усних вимог і направлення відповідної письмової вимоги до них.

Заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2016 року ОСОБА_4 , яка діє від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подала заперечення на касаційну скаргу, у яких посилалась на те, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим. Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що кредитор ОСОБА_1 не вчинила передбачених законом дій для звернення з вимогами саме до спадкоємців боржника, а письмова претензія на її, ОСОБА_4 , ім`я не може розглядатись як вимога до спадкоємця боржника, оскільки вона від прийняття спадщини відмовилась.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та ухвалою цього ж суду від 15 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що 1 лютого 2013 року, 12 лютого 2013 року і 4 червня 2013 року ОСОБА_6 позичив у позивача кошти на загальну суму 43 000 доларів США, про що ним складено власноручні розписки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, про що позивач дізналася наступного дня. 20 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до матері спадкодавця - ОСОБА_8 із претензією про задоволення її вимог як кредитора спадкодавця, а 23 листопада 2015 року звернулася до неї з позовом. З усними вимогами про повернення боргу ОСОБА_1 до 23 листопада 2015 року зверталася до ОСОБА_4

20 листопада 2015 року мати спадкодавця - ОСОБА_8 та дружина спадкодавця - ОСОБА_4 звернулись до Ковельської державної нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини.

Суди встановили, що спадщина прийнята малолітніми дітьми спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Так, приписи статей 1281 і 1282 ЦК України регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника.

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.

Проте за положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чином, за змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 звернулась з претензією про задоволення вимог до ОСОБА_8 , яка відмовилась від прийняття спадщини, отже не є спадкоємцем. Дані про звернення позивача до нотаріальної контори з вимогою саме до спадкоємців, якими є неповнолітні діти спадкодавця, у справі відсутні і таку обставину вона не заперечувала.

Встановивши, що кредитором не дотримано законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги саме до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, і докази відмови спадкоємців повернути борг одноразовим платежем відсутні, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позов про накладення стягнення на спадкове майно у рахунок погашення заборгованості боржника перед позивачем, задоволенню не підлягає.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що заявником пред`явлено вимоги до спадкоємців в межах строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, відхиляються касаційним судом, оскільки згідно з встановленими апеляційним судом обставинами, спадкоємцями боржника є його діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , тому звернення позивача до матері та дружини спадкодавця, які відмовились від прийняття спадщини, із вимогою про виконання зобов`язань спадкодавця, не має правового значення для обрахування строку звернення із такою вимогою до дійсних спадкоємців.

Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, в тому числі і щодо клопотання представника позивача - Ткачука О. В. - від 17 грудня 2015 року, стосуються переоцінки доказів та до компетенції суду касаційної інстанції не віднесено.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, касаційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки суд,встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального і без порушення процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення апеляційного суду без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Ткачуком Олександром Вікторовичем, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник Г. І. Усик