КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/6036/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Коваленко К.В.

Унікальний №355/1765/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 24 січня 2019 року про передачу справи за підсудністю в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 березня 2017 року, яка станом на 19 листопада 2018 року становить 12 199,02 грн., та складається з: тіла кредиту - 2 089,66 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 722,23 грн., нарахованої пені - 8 330,03 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 557,10 грн., та стягнути судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 28 березня 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5 100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач в свою чергу не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 19 листопада 2018 року виникла заборгованість у розмірі 12 199,02 грн., яка складається з: тіла кредиту - 2 089,66 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 722,23 грн., нарахованої пені - 8 330,03 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 557,10 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 24 січня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 5 100,00 грн. за кредитним договором б/н від 28 березня 2017 року та судовий збір в розмірі 736,51 грн. В задоволені іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк», 25 лютого 2019 року, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду змінити, скасувавши його в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити його в цій частині.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що існування договірних відносин між сторонами підтверджується договором про банківське обслуговування, укладеним у письмовій формі 28 березня 2017 року.

Договір між Банком та клієнтом оформлений на умовах публічної оферти та є відповідно до ст. 634 ЦК України Договором приєднання, тобто договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

28 березня 2017 року відповідач підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Підписавши зазначену Заяву, вона засвідчив власним підписом, що згодна з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови і Правила надання банківських послуг розташовані на офіційному сайті Банку. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Заява разом із Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг - тобто усіх послуг Банку, а не лише продукту, який безпосередньо оформлювався під час підписання такої Заяви.

Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про не ознайомлення з ними, відсутність договірних відносин та заборгованості. Наявний в заяві підпис позичальника, засвідчує повну згоду останньої з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Відповідач факт укладення та/або не укладення кредитного договору не оспорювала, наданий розрахунок не спростовувала, факт відсутності заборгованості не довела та будь-яких доказів на підтвердження належного виконання умов укладеного договору не надала та з зустрічним позовом до суду не зверталась. Таким чином висновки суду першої інстанції стосовно відмови в частині позовних вимог є помилковими.

Банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, що свідчить про укладення кредитного договору, який в судовому порядку не оспорювався, що свідчить про законність вимог позивача.

Рух коштів відповідно до наданої роздруківки свідчить про користування відповідачем наданим кредитом.

Наголошував на тому, що відповідно до положень ст.1054 ЦК України кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду з позовом АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н від 28 березня 2017 року, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому, відповідач погодила, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з неї заборгованість в сумі 12 199,02 грн., та складається з: тіла кредиту - 2 089,66 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 722,23 грн., нарахованої пені - 8 330,03 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 557,10 грн.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність між сторонами договірних відносин про надання банківських послуг, а також ознайомлення відповідача під час підписання заяви позичальника саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в редакції яка була долучена до позовної заяви. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при розгляді справи даного категорії. А також вважав доведеним факт отримання відповідачем на її картковий рахунок кредитну в розмірі 5 100,00 грн., які підлягають стягненню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором від 28 березня 2017 року, АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви від 28 березня 2017 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та розрахунок заборгованості.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а ні самі Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису ОСОБА_1

Анкета-заява від 28 березня 2017 року містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Заява не містить даних про умови кредитування.

Також АТ КБ «ПриватБанк» не було надано доказів видання відповідачу кредитної картки та відкриття відповідного рахунку.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить. При цьому, що визначений розмір процентів у розрахунку є нереально завищеним та неспівмірним із самою сумою кредиту. Розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок не містить даних щодо посадових осіб, якими він сформований та не скріплений печаткою банку, як і виписка по рахунку, а відтак вони не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

Будь-яких доказів на підтвердження факту звернення відповідача до банку з використанням web-сайта, інтернет/SMSресурсу, мобільного телефону та/або банкомату з метою збільшення попередньо визначеного ліміту апелянтом суду не надано, а тому колегією суддів, доводи апелянта в цій частині, до уваги не приймаються.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є доказом, який підтверджує надання кредиту та наявність кредитних відносин.

Як наголошував банк у своїй позовній заяві відповідач отримала кредит у розмірі 5 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Разом з тим, станом на 19 листопада 2018 року заборгованість ОСОБА_1 в сумі 12 199,02 грн., складається з: тіла кредиту - 2 089,66 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 722,23 грн., нарахованої пені - 8 330,03 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 557,10 грн.

Згідно з матеріалами справи будь-яких уточнень, зміни, збільшення або зменшення позовних вимог в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивач не здійснював, інших розрахунків заборгованості не надавав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 статті 264 ЦПК України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Як наголошує в пункті 3 Постанова Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (ч. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів вважає безпідставним стягнення судом першої інстанції з відповідача суму нібито отриманого нею кредитного ліміту в розмірі 5 100,00 грн., що є виходом за межі позовних вимог.

За правилом ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За правилом ч.2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на встановлене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення в повному обсязі та відмови у позові з огляду на недоведеність позивачем факту надання кредиту та наявності кредитних відносин, а також безпідставного виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог у даній справі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 24 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 27 травня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль