Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3821/18

номер провадження 2/695/409/19

27 лютого 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2002 року помер батько позивача ОСОБА_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилась спадщина на майно до складу якої входить будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Дмитрівка, вул. Шевченка, 24. Його спадкоємцями є: позивач по справі та дружина ОСОБА_4, яка спадщину прийняла шляхом фактичного волоління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР).

04 січня 2018 року померла мати позивача ОСОБА_4, яка на день смерті була постійним жителем ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Дмитрівка, вул. Шевченка, 24, яку позивач прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Проте він не може оформити своє право на вказане спадкове майно, так як відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, і за цих підстав нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом про визнання права власності на садибу в порядку спадкування за законом.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, направивши до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в підготовче засідання не зявився, направивши до суду клопотання, в якому позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить справу розглянути без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності учасників справи.

Суд, у підготовчому судовому засіданні враховуючи клопотаня сторін та визнання позову представником відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 199873 від 13.07.2002) ОСОБА_3 помер 13 липня 2002 року, про що ОСОБА_2 сільською радою складено відповідний актовий запис № 32.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 317710 від 05.01.2018) ОСОБА_4 померла 04 січня 2018 року, про що виконкомом ОСОБА_2 сільської ради складено відповідний актовий запис № 3.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до свідоцтва про одруження (серії ЯР № 301328 від 27.01.1949 року) ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_3, що помер 13 липня 2002 року.

Як вбачається із свідоцтва про народження (серії ЯЄ № 129451 від 10.03.1955 року) ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, що помер 13 липня 2002 року, та ОСОБА_4, померлої 04 січня 2018 року.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради за вих. № 358 від 01.11.2018 року, згідно із записом у погосподарській книзі за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що помер 13.07.2002 року, обліковується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1950 року побудови, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Дмитрівка, вул. Шевченка, 24 (двадцять чотири). ОСОБА_3на день своєї смерті проживав разом з дружиною ОСОБА_4, яка померла 04.01.2018 року, та сином ОСОБА_1, який проживав без реєстрації у спадковому будинку та разом вели спільне господарство до дня смерті.

Розглядаючи даний позов суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Оскільки сам будинок був побудований в 1950 році, що стверджується вищезазначеною довідкою сільради, і в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Дмитрівка, вул. Шевченка, 24, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України (ст. 549 ЦК УРСР) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з довідки, довідки, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради за вих. № 358 від 01.11.2018 року, згідно із записом у погосподарській книзі за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що помер 13.07.2002 року, обліковується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1950 року побудови, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Дмитрівка, вул. Шевченка, 24 (двадцять чотири). ОСОБА_3на день своєї смерті проживав разом з дружиною ОСОБА_4, яка померла 04.01.2018 року, та сином ОСОБА_1, який проживав без реєстрації у спадковому будинку та разом вели спільне господарство до дня смерті.

Факт шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3стверджується свідоцтвом про одруження (серії ЯР № 301328 від 27.01.1949 року)

Таким чином суд вважає доведеним факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 його дружиною ОСОБА_4

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

Як вбачається з повідомлення завідувача Золотоніською районною державною нотаріальною конторою від 20.12.2018 року за вих. № 1333/01-16 після смерті ОСОБА_4, яка померла 04 січня 2018 року, заведена спадкова справи 24.04.2018 року за № 96/2018. Підставою для її заведення була заява, подана сином ОСОБА_1, що зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3. На його ім`я 17 липня 2018 року видано свідоцтво про право на спадщину.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 листопада 2018 року завідувачем Золотоніською районною державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садибу, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Дмитрівка, вул. Шевченка, 24, у звязку із відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. При цьому зазначено, що у Золотоніській райдержнотконторі заведена спадкова справа № 454 за 2003 рік після смерті ОСОБА_3. Його спадкоємцями є: син ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_4, які спадщину прийняли шляхом фактичного вступу в управління (володіння) спадковим майном.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 належним чином прийняв спадщину після смерті своїх батьків, і так як правовстановлюючий документ на спадкове майно відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст. 10,

ст., ст. 76, 200, 206, 263-265 ЦПК України, ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Дмитрівка, вул. Шевченка, 24 (двадцяь чотири), в порядку спадкування за законом 1/2 частини після померлого 13 липня 2002 року його батька ОСОБА_3 та 1/2 частини після померлої 04 січня 2018 року його матері ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Середа Л.В.