Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 332/1434/15-ц

провадження № 61-34831св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Перша запорізька державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Воробйової І. А., від 06 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Перша запорізька державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , який згідно із заповітом від 16 липня 2014 року заповів їй все належне йому майно. Відповідач, який є сином спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом, не має права на обов`язкову частку у спадщині.

27 березня 2015 року вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Вказувала на те, що вона не мала можливості звернутись до нотаріальної контори у строк, передбачений законом, у зв`язку зі станом здоров`я, а саме у зв`язку з переломом ноги. Крім того, вказувала на те, що вона є інвалідом третьої групи та постійно потребує лікування. Після смерті батька стан здоров`я позивача погіршився, у зв`язку із сильним моральним потрясінням щодо втрати батька, вона тимчасово не могла рухатись і потребувала лікування, викликаного загостренням хвороби.

Посилаючись на вказані обставини, вважала, що вона з поважних причин пропустила строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

У подальшому заповіт від 16 липня 2014 року визнаний недійсним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2016 року, у зв`язку з чим відкрилася спадщина за законом на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 .

З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті батька ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подання заяви про прийняття спадщини за законом до органів нотаріату у два місяці.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Мєркулової Л. О. від 10 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи тривалу хворобу позивача, виходив із того, що остання із поважних причин пропустила строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що стан її здоров`я перешкоджав їй подати заяву про прийняття спадщини у строк, передбачений законом, та наявність у неї як спадкоємця інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, що подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні її позовних вимог, не врахував, що вона із поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки до і після смерті батька хворіла, що перешкодило їй у строк, передбачений законом, звернутись до нотаріальної контори з відповідною заявою. Також зазначала, що лише 07 вересня 2017 року, коли стало остаточним судове рішення про визнання недійсним заповіту, складеного батьком на її користь, вона набула право на подання заяви про прийняття спадщини за законом.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається, установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями спадкодавця першої черги.

Згідно із заповітом від 16 липня 2014 року ОСОБА_4 заповів усе належне йому майно ОСОБА_1

27 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Першої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено, визнано недійсним заповіт ОСОБА_3 на корить ОСОБА_1 , посвідчений 16 липня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Войтовим В. В., зареєстрований у реєстрі за № 538.

Ухвалою Верховного Суду України від 07 вересня 2017 року у допуску до провадження Верховного Суду України вказаної справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд судових рішень відмовлено.

26 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Першої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

Постановою Першої запорізької державної нотаріальної контори від 28 жовтня 2017 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії за заявою ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом із тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У справі, що переглядається, установлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 сплив 08 лютого 2015 року, а із відповідною заявою ОСОБА_1 звернулась 27 березня 2015 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилалась на те, що за життя батько склав на її користь заповіт, який у подальшому був визнаний недійсним у судовому порядку. Об`єктивними поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважала її тривалу хворобу, перебування у цей період на лікуванні як амбулаторному, так і стаціонарному.

У абзаці 6 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів позивача про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини та не надав належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи.

Так, згідно з листком непрацездатності позивач з 23 жовтня по 08 листопада 2014 року була тимчасово непрацездатною (а. с. 20 т. 1).

Із медичної картки ОСОБА_1 вбачається, щостаном на час перебігу та спливу строку для прийняття спадщини позивач неодноразово зверталась до лікарів зі скаргами на стан її здоров`я, у зв`язку з чим проходила відповідне обстеження, зокрема у жовтні 2014 року (а. с. 68, 71, 72, т. 1), у листопаді та грудні 2014 року (а. с. 49-55, т. 1).

Згідно з висновком МСЕК від 05 листопада 2014 року позивачу надано третю групу інвалідності (а. с. 75, т. 1).

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_1 пропустила незначний період часу для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, наведена позивачем причина пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважною для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки тривала хвороба ОСОБА_1 призвела до неможливості подати заяву про прийняття спадщини у строк, передбачений статтею 1270 ЦК України, а пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини є незначним.

Саме таких висновків дійшов суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , не врахував указаних обставин, формально поставився до дослідження доказів у справі в їх сукупності та помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи задоволення касаційної скарги, скасування рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 487,20 грн.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року скасувати, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта