Справа № 161/2760/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/874/19 Категорія: 26 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2015 року,

ВСТАНОВИВ :

В лютому 2015 року ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 07 листопада 2013 року між банком та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № від 18.10.2011 року. Відповідно до п. 2.4. Договору сторони домовилися про відкриття банком клієнту кредитної лінії, в межах якої банк надає клієнту кредит з лімітом не більше 4000 грн., для проведення операцій із застосуванням картки, а клієнт зобов`язується повернути кредит банку та сплатити йому проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредитна лінія відкривається на строк, що відповідає строку дії основної картки, а саме на 24 місяці до 30.10.2015 року (п. 2.6. Договору). В цей строк позичальник зобов`язаний погасити кредитору усю існуючу заборгованість за кредитом та проценти за користування кредитом. Згідно п. 2.7. Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний щомісячно сплачувати кредитору проценти, нараховані за процентною ставкою 36% річних.

Позичальником порушено строки погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. 20.01.2015 року позивачем відповідачу було надіслано лист № 086-07/191 від 20.01.2015 року з вимогою погасити заборгованість за Договором до 29.01.2015 року. Однак дану вимогу не було задоволено.

Станом на 31 січня 2015 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі - 4451, 67 грн., з яких: прострочена сума основного боргу - 3858, 91 грн., несплачені відсотки по кредиту - 504, 10 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 73, 16 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 15, 50 грн.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості за Договором про відкриття в рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії № НОМЕР_1 від 07.11.2013 року в розмірі 4451, 67 грн. та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ "Укрексімбанк" заборгованість за Договором про відкриття в рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії № НОМЕР_1 від 07.11.2013 року в сумі 4451, 67 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ "Укрексімбанк" судовий збір в розмірі 43, 60 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у даній цивільній справі залишено без задоволення.

Представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції. Вважає дане рішення незаконним та необгрунтованим, яке грунтується на недоведених обставинах, які суд вважав встановленими, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем овердрафту та підставності нарахування по ньому процентів, не надано договору, на якому грунтується зобов`язання, а лише додаток до нього у вигляді додаткової угоди № 1 до договору. Розрахунок заборгованості та пені, наданий банком, не є первинним бухгалтерським документом і не має доказового значення. Відповідач взагалі не користувався кредитом і про його існування дізнався лише від державної виконавчої служби. Вважає, що судом безпідставно відмовлено в поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Позивач ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" подав відзив на апеляційну скаргу відповідача. Зазначає, що на спростування доводів про те, що відповідач не користувався кредитними коштами банк до відзиву на апеляційну скаргу додає виписку про рух коштів по рахунку відповідача та договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки врамках зарплатного проекту № від 18.11.2011 року. Ваажає, що додаткова угода № 1 до договору та розрахунок заборгованості є належними доказами, що підтверджують заборгованість відповідача, який, в свою чергу, на підтвердження своїх заперечень, доказів суду не подав. Просить апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала відповідь на відзив позивача. Зазначає про недопустимість долучення доказів на стадії апеляційного провадження, а тому судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до уваги і досліджуватись на стадії апеляційного провадження подані банком виписка по рахунку та договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки врамках зарплатного проекту № від 18.11. 2011 року, оскільки це суперечить нормам процесуального права.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності банком позовних вимог, встановивши, що розрахунок суми боргу проведений відповідно до умов укладеної між сторонами договору. Відповідачем тіло кредиту та відсотки за користування кредитними коштами не сплачено, а тому заборгованість за кредитним договором слід стягнути з нього в судовому порядку.

Такі висновки є правильними, грунтуються на доведених судом обставинах та нормах матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, 07 листопада 2013 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № від 18.10.2011 року (далі - Додаткову угоду № 1).

Відповідно до п. 2.4. Додаткової угоди № 1 укладанням цього Договору сторони домовилися про відкриття банком клієнту кредитної лінії, в межах якої банк надає клієнту кредит з лімітом не більше 4000,00 грн., для проведення операцій із застосуванням картки, а клієнт зобов`язується повернути кредит банку та сплатити йому проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Кредитна лінія відкривається на строк, що відповідає строку дії основної картки, а саме на 24 місяці до 30.10.2015 року (п. 2.6. Додаткової угоди № 1).

В цей термін позичальник зобов`язаний погасити кредитору усю існуючу заборгованість за кредитом та проценти за користування кредитом.

Згідно п. 2.7. Додаткової угоди № 1 за користування кредитом позичальник зобов`язаний щомісячно сплачувати кредитору проценти, нараховані за процентною ставкою 36% річних.

Пунктом 8.1.1. Додаткової угоди № 1 у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом/овердрафтом та/або процентами за кредитом/овердрафтом, клієнт сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати погашення відповідної заборгованості в повному обсязі, у розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.2.14. Додаткової угоди № 1 позичальник зобов`язується сплачувати нараховані проценти за користування кредитом щомісяця, а саме не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані, та в дату остаточного повернення кредиту.

Позичальник зобов`язувався дотримуватися усіх положень договору кредиту, проте у встановлений договором кредиту термін виконання кошти в погашення боргу не надійшли.

Згідно до п. 4.3.3. Додаткової угоди № 1 банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у разі невиконання останнім будь-яких умов цього Договору або в разі, якщо протягом двох календарних місяців організація не проводить зарахування заробітної плати клієнта на картковий рахунок.

20.01.2015 року відповідачу було надіслано лист № 086-07/191 від 20.01.2015 року з вимогою погасити заборгованість за Договором до 29.01.2015 року. Однак дана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Станом на 31 січня 2015 року у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі - 4451, 67 грн., з яких: прострочена сума основного боргу - 3858, 91 грн., несплачені відсотки по кредиту - 504, 10 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 73, 16 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 15, 50 грн.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічні положення містяться в частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України в чинній редакції.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 179 ЦПК України 2004 року передбачено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ "Державний експортно - імпортний банк" надав суду Додаткову угоду № 1 до Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № від 18.10.2011 року, якою передбачено всі істотні умови договору, розмір кредитного ліміту, процентної ставки, відповідальність сторін за його невиконання. Вказаний договір підписаний сторонами. На підтвердження наявності у відповідача заборгованості відповідно до цього договору банком подано розрахунок заборгованості, який проаналізовано судом на предмет відповідності його укладеній між сторонами додатковій угоді, і якому судом надано правильну юридичну оцінку.

Зобов`язання відповідача випливають саме з додаткової угоди, а не з Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 18.10.2011 року, назву якого змінено на "Договір про відкриття в рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії" теж додатковою угодою. Позивач не ставить питання про стягнення боргу станом на 07.11.2017 року, а про стягнення основного боргу, що утворився станом на 17.02.2015 року, щодо несплачених відсотків за період з 31.10.2014 року по 17.02.2015 року, пені за період з 28.11.2014 року по 17.02.2015 року.

Розрахунок заборгованості проведено відповідно до вимог Закону і умов кредитного договору (Додаткової угоди № 1), який і є первинним бухгалтерським документом і саме цей документ є підставою для стягнення заборгованості, а тому посилання в апеляційній скарзі на те, що не подано первинних бухгалтерських документів, відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", на підтвердження факту отримання відповідачем коштів та існування заборгованості, не заслуговують на увагу.

Всупереч вищезазначеним процесуальним нормам, відповідач жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, суду не подав. Як клієнт банку, він наділений правом отримувати в банку виписку про рух коштів по рахунку, який відкрито на його ім"я і яким він користується. Однак, на підтвердження своїх доводів про те, що кредитним лімітом він не користувався і заборгованості у нього бути не може, відповідач в свою чергу, не подав виписки про рух коштів по рахунку, який відкритий на його ім`я відповідно до укладеного між сторонами договору, з якої вбачалося б, що він не користувався наданим йому кредитним лімітом.

Згідно ст. 224 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом, суд може ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, і в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними.

Таким чином, суд відповідно до норм процесуального права ухвалив заочне рішення у справі на підставі наявних у справі доказів, які підтверджують наявність між сторонами договірних правовідносин та виникнення у відповідача заборгованості за укладеним договором. Відповідач, в свою чергу, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи у суді, не скористався можливістю подати свої заперечення та докази, що їх підтверджують, як і не подав таких доказів суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги з приводу недоведеності позовних вимог банку є необгрунтованими. Відповідачем не спростовано наявності між сторонами договірних відносин, користування ним кредитним лімітом та наявність заборгованості.

Покликання на безпідставну відмову суду в поновлені строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, не заслуговують на увагу суду, з огляду на те, що судом заочне рішення суду переглянуто відповідно до заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 , суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді :