Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2881/18 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 43 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №279/2881/18 за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, про визнання права на користування жилим приміщенням, визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним та скасування ордеру на жиле приміщення,

за апеляційною скаргою виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 21 лютого 2019 року суддею Коваленко В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила: визнати за нею та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 , визнавши її наймачем цієї квартири; визнати незаконним та скасувати п.1 рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області № 90 про виділення жилого приміщення - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 18,8 кв.м. ОСОБА_7 на членів сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ; визнати недійсним ордер КМ № 204 від 02.03.2018 на право заселення до вказаної квартири.

В обґрунтування позову зазначила, що у 1986 році спірну квартиру, яка належала до державного житлового фонду Коростенської міської ради, надано у користування її матері ОСОБА_9 У 2003 року вона разом із дітьми, за згодою матері, вселилася у вказане жиле приміщення, де вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. 14.12.2017 ОСОБА_9 знята з реєстраційного обліку за місцем проживання у зв`язку із смертю. Вона разом із дітьми продовжувала проживати у спірній квартирі. Разом з тим, п.1 рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області № 90 від 21.02.2018 квартиру, у якій вона проживає разом із дітьми, виділено ОСОБА_7 на склад сім`ї із 4-х чоловік, ордер видано на членів його сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Таким рішенням порушені її права та право її дітей на житло, користування ним, її право на користування квартою як членом сім`ї наймача та право на визнання її наймачем квартири.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Скасовано п.1 рішення №90 від 21.02.2018 виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, про виділення жилого приміщення - однокімнатної кв. АДРЕСА_1 , житловою площею 18,8 кв. м, ОСОБА_7 та членам його сім`ї.

Визнано недійсним ордер від 02.03.2018 серії НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_5 на право заселення до кв. АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

На його думку, суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував, що спірна квартира не була приватизована ОСОБА_9 , яка була зареєстрована у ній одна і знята з реєстрації у зв`язку із смертю 14.12.2007. Тому, це жиле приміщення належить до комунального фонду, а ОСОБА_1 та її діти безпідставно проживають у ньому. Виконавчий комітет виділив житло ОСОБА_5 , так як на той момент не було відомо, що сім`я ОСОБА_10 самовільно зайняла квартиру. Про це стало відомо при вселенні у житло ОСОБА_5 . Суд також не врахував, що позивачка зареєстрована у іншому жилому приміщенні, не сплачувала за комунальні послуги за користування спірною квартирою, а тому на неї не розповсюджуються положення про договір найму.

У відзиві представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 зазначив, що вселення позивачки до спірного жилого приміщення не було самовільним. Судом встановлено, що остання вселилась до квартири, як член сім`ї наймача, тому має право користування цим житлом. Наявність чи відсутність боргу по комунальним послугам не має правового значення для вирішення спору.

В судовому засіданні представник виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області апеляційну скаргу підтримала, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_11 не визнали, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала до державного житлового фонду, була зареєстрована та проживала мати ОСОБА_1 - ОСОБА_9 14.12.2017 остання була знята з реєстраційного обліку за місцем проживання у зв`язку із смертю.

Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи та не заперечувались сторонами.

Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 21.02.2018 № 90 ОСОБА_7 та членам його сім`ї, виділена вищевказана квартира. На підставі цього рішення видано ордер на спірне жиле приміщення № 204 серії КМ від 02.03.2018. Ордер виданий ОСОБА_5 , до складу сім`ї якого входив малолітній син ОСОБА_8 (а.с. 26, 54).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 у 2003 році вселилася у спірне житло як член сім`ї наймача - ОСОБА_9 , де разом із дітьми постійно проживала із наймачем, що підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 Тому, остання, відповідно до вимог ст. ст. 64, 65 ЖК України, набула права користування жилим приміщенням, а вищевказаним рішенням виконавчого комітету порушені житлові права позивачки та її неповнолітніх дітей.

Разом з тим, такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

Право на користування жилим приміщенням може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі) та на законі (стаття 405 ЦК України, стаття 156 ЖК УРСР).

Відповідно до вимог статей 64, 65 ЖК УРСР за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім`ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням.

Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 463/1355/13-ц.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 23.05.2003 зареєстрована у АДРЕСА_3 . В суді апеляційної інстанції позивачка пояснила, що є наймачем цієї квартири, проте у ній проживає її повнолітній син. Вона не зверталась з позовом до суду про визнання її членом сім`ї наймача - ОСОБА_9

Оскільки за позивачкою зберігається право користування іншим жилим приміщенням, її права оспорюваним рішенням виконкому та ордером, виданим на ім`я ОСОБА_8 , не порушуються, а тому у суду не було підстав для задоволення її позову.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що виконавчий комітет не мав права виділяти ОСОБА_5 спірну квартиру через те, що вона була зайнята нею та її дітьми, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки позивачка у суді не довела правомірність проживання у вказаній квартирі.

Незалежно від тривалості проживання ОСОБА_1 і її дітей у спірному житлі, вона не набула на нього самостійного права, оскільки зберігала за собою право на інше житло, придатне для проживання її та дітей.

Відтак, зазначене житло після смерті ОСОБА_9 та зняття її з реєстраційного обліку за місцем проживання звільнилось і підлягало розподілу у порядку передбаченому законодавством.

Враховуючи вищенаведене, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову у позові.

З позивачки на користь виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області підлягають стягненню 2115 грн понесених останнім судових витрат по сплаті судового збору на подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2019 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області судові витрати в сумі 2115 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 року.