Справа № 341/1330/17
Провадження № 22-ц/4808/487/19
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на рішення Галицького районного суду, ухвалене суддею Юсип І.М. 27 грудня 2018 року в м. Галичі, повний текст якого виготовлено 5 січня 2019 року, у справі за позовом Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року Івано-Франківське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило розірвати Кредитний договір №05/07 від 27.07.2007 року, укладений з ОСОБА_1 , стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 76162 грн. 92 коп., відсотки в розмірі 5515 грн. 55 коп., інфляційні збільшення заборгованості в розмірі 25722 грн. 65 коп. та судовий збір.

13.11.2017 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, просили постановити рішення, яким розірвати Кредитний договір №05/07 від 27.07.2007 року, стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 58172 грн. 01 коп., суму 3% річних 4745 грн. 35 коп., суму інфляційного збільшення заборгованості 21818 грн. 43 коп., та судовий збір в розмірі 3200 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 58172 грн. 01 коп., суму 3% річних 5230 грн. 35 коп., суму інфляційного збільшення заборгованості 21818 грн. 43 коп., та судовий збір в розмірі 3200 грн.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що між Івано-Франківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_1 27.07.2007 року було укладено Кредитний договір №05/07, відповідно до якого Фонд надав ОСОБА_1 прямий адресний (цільовий) кредит в розмірі 218410 грн. з терміном повернення 79 кварталів з дати укладення договору.

31.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу за реєстровим №1251. Відповідно до цього договору поручитель зобов`язувався відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань за кредитним договором, що був укладений між Фондом та ОСОБА_1 у разі невиконання чи неналежного виконання боржником покладених на нього основним договором зобов`язання.

Однак, ОСОБА_1 допустила порушення своїх зобов`язань щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у неї виникла заборгованість по сплаті кредиту, яка становить 76162 грн. 92 коп., сума 3% річних - 5230 грн. 35 коп.; сума інфляційного збільшення заборгованості - 23071 грн. 91 коп.

Рішенням Галицького районного суду від 10.03.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 34233 грн. 02 коп. основної суми за кредитним договором та з ОСОБА_1 на користь позивача 2000 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту.

Також ОСОБА_1 31.10.2017 року погасила заборгованість за кредитним договором в розмірі 4500 грн.

На даний час від добровільної сплати заборгованості відповідачі ухиляються.

Тому позивач просить суд стягнути солідарно з них заборгованість за кредитним договором та судовий збір.

22.02.2018 року представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим.

Даний позов обґрунтував тим, що Договір поруки №1251 від 31.07.2007 року є припиненим відповідно до ст. 559 ЦК України, оскільки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Вказує, що 31.05.2017 року ОСОБА_2 було направлено Фондом повідомлення за №01-13/64 про дострокове розірвання кредитного договору за №05.07 від 27.07.2007 року, а розірвавши зазначений кредитний договір, Фонд фактично припинив договір поруки як додаткове зобов`язання.

Також зазначив, що первісний позивач від поручителя вимагає відшкодування інфляційних збитків та 3% річних за користування коштами, хоча відповідно до договору поруки поручитель не відповідає за сплату відсотків, за відшкодування збитків, за сплату неустойки. Тому дана вимога є необґрунтованою.

Вважає, що оскільки кредитний договір припинений з 11.06.2017 року, то відповідно і договір поруки як додаткове зобов`язання теж припинений з 11.06.2017 року.

Просив визнати припиненим договір поруки, а також стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Ухвалою Галицького районного суду від 12.03.2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 до Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим об`єднано в одне провадження з первісним позовом Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Галицького районного суду від 27.12.2018 року позов Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено частково. Розірвано Кредитний договір №05/07 від 27.07.2007 року, укладений між Івано-Франківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заборгованість за Кредитним договором від 27.07.2007 року за №05/07 в розмірі 58172 грн. 01 коп., 4745,35 грн. - суму трьох процентів річних; 21818,43 грн. суму інфляційного збільшення заборгованості та 3200 грн. сплаченого судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 в особі його представника до Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», ОСОБА_1 про визнання припиненим Договору поруки задоволено. Вирішено вважати припиненим Договір поруки №1251 від 31.07.2007 року з 11.06.2017 року, укладений між ОСОБА_2 та Івано-Франківським регіональним управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні первісного позову щодо солідарного стягнення сум кредиту з поручителя ОСОБА_2 та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки, Івано-Франківське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» подало апеляційну скаргу. Вважають висновки суду першої інстанції помилковими у вказаній частині.

Вказують, що судом не встановлено факту зміни кредитного зобов`язання ОСОБА_1 , яке б слугувало підставою до збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_2 Разом з тим, не встановлено і факту дострокового припинення дії кредитного договору, що позбавляло б обов`язку поручителя відповідати в солідарному порядку за виконання кредитного зобов`язання позичальником. Також відсутні підстави до припинення поруки, які визначені ст. 559 ЦК України.

На їхню думку договір №05/07 від 27.07.2007 року, укладений між Івано-Франківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_1 є розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Зазначають, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином. А оскільки рішенням Галицького районного суду від 10.03.2016 року по справі №341/2120/15-ц, яке набрало законної сили, вже здійснювалось стягнення заборгованості (за відповідний період прострочення) за даним кредитним договором в солідарному порядку з позичальника та його поручителя, встановлені даним рішенням обставини мають преюдиційне значення щодо наявності підстав солідарної відповідальності поручителя.

На підставі наведеного просять рішення Галицького районного суду від 27 грудня 2018 року змінити в частині відмови у задоволенні позову щодо солідарного стягнення сум кредиту з поручителя ОСОБА_2 та задоволення його зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58172 грн. 03 коп., 3% річних 5230 грн. 35 коп., суму інфляційного збільшення заборгованості 21818 грн. 43 коп. та судовий збір у розмірі 8000 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити. Судові витрати покласти на відповідачів.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що твердження апелянта про відсутність підстав для припинення поруки вважає помилковими, оскільки 31.05.2017 року позивач направив поручителю ОСОБА_2 повідомлення про дострокове розірвання кредитного договору №05/07 від 27.07.2007 року. Також 27.07.2017 року поручителю надійшла претензія про негайне повернення кредиту позичальника згідно кредитного договору в розмірі 76162,92 грн. А згідно положень цивільного законодавства та умов укладеного договору наявність у позичальника прострочення з погашення кредиту та відсотків за кредитом є підставою для припинення кредитного договору. Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Тому вважає, що Фонд, розірвавши зазначений кредитний договір, припинив і договір поруки як додаткове зобов`язання. Також наголошує, що п. 2.2 договору поруки поручитель не відповідає за сплату відсотків, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, тому така вимога є необґрунтованою. Оскільки кредитний договір є припиненим з 11.06.2017 року, договір поруки також припинений 11.06.2017 року, тому поручитель не повинен нести солідарну відповідальність з боржником. Просить рішення Галицького районного суду від 27.12.2018 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в попередньому судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем тільки в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічного позову, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення в іншій частині вимог первісного позову не досліджує.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.07.2007 року між Івано-Франківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №05/07, згідно якого Фонд від імені держави надав позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 218410,00 грн., терміном повернення 79 кварталів з дати укладення кредитного договору, на придбання житла загальною площею 84,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а позичальник зобов`язалася протягом внести суму коштів, що визначається у розрахунку погашення кредиту, до повного виконання зобов`язань за кредитним договором на рахунок фонду в банку-агенті (т. 1, а.с. 9-11).

Відповідно до п. 4.3.2 даного Договору Фонд має право вимагати від позичальника сплатити заборгованість за кредитним договором, нарахованих за користування кредитом відсотків, пені у разі її нарахування, та завданих внаслідок порушення умов цього договору збитків.

Згідно п. 4.3.3 Договору Фонд має право розірвати цей договір, письмово повідомивши про це позичальника за 40 календарних днів та з дотриманням вимог, встановлених законодавством у разі: виявлення недостовірних даних у документах, що подавалися позичальником на етапі підготовки до укладення цього договору та протягом терміну погашення кредиту; несплати позичальник щоквартального платежу (повністю або частково) протягом трьох місяців після закінчення терміну чергової виплати; невиконання позичальником вимог п.п. 3.1, 3.2, 4.2.1, 4.2.3, 4.2.4, 4.2.5, 4.2.9 кредитного договору; невиконання позичальником вимог договору про іпотеку.

У п.п. 5.2.1, 5.2.2 Договору зазначено, що у разі повної або часткової несплати позичальником щоквартального платежу у період після укладення договору про іпотеку Фонд має право розірвати кредитний договір та після направлення письмової вимоги про усунення порушення із зазначенням стислого змісту порушених зобов`язань, вимоги про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та укладеного договору про іпотеку. В будь-якому разі прострочення щоквартального платежу Фонд має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася.

31.07.2007 року між ОСОБА_2 як поручителем ОСОБА_1 та Івано-Франківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед Фондом за виконання зобов`язань за кредитним договором №05/07 від 27.07.2007 року, що укладений між кредитором та позичальником, у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником покладених на нього основним договором зобов`язань.

Судом встановлено також, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умов кредитного договору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

Рішенням Галицького районного суду від 10.03.2016 року було частково задоволено позов Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 01.12.2015 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 2000 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та 689 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 34233,02 грн. основної суми за кредитним договором та 689 грн. судового збору (т. 1, а.с. 45-46).

31.05.2017 року Івано-Франківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення №01-13/64 та №01-13/66 відповідно про дострокове розірвання Кредитного договору №05/07 від 27.07.2007 року, яке позичальник отримала 01.06.2017 року (а.с. 14-19).

27.07.2017 року відповідачам було направлено Претензію про стягнення заборгованості за Кредитним договором №05/07 від 27.07.2007 року, зокрема, про необхідність сплати ОСОБА_1 боргу на суму 79438,10 грн., яка складається з непогашеного залишку кредиту у розмірі 76162 грн. 92 коп. та нарахованої пені у розмірі 3275 грн. 18 коп., та сплати ОСОБА_2 непогашеного залишку кредиту у розмірі 76162 грн. 92 коп. (т. 1, а.с. 20-29).

Як вбачається із представленого Фондом розрахунку заборгованості за Кредитним договором №05/07 від 27.07.2007 року, станом на 10.11.2017 року заборгованість по кредиту становить 58172,01 грн., сума 3% річних за кредитним договором 4745,82 грн., сума інфляційного збільшення заборгованості за кредитним договором 21818,43 грн. (а.с. 47-52).

Задовольняючи частково позовні вимоги первісного позову Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та задовольняючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт наявності заборгованості позичальника за кредитним договором, а ОСОБА_1 не представлено суду будь-яких доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок боргу. Разом з тим, згідно договору поруки поручитель не відповідає за сплату відсотків, за відшкодування збитків та за сплату неустойки. Матеріали справи містять повідомлення про дострокове розірвання дії кредитного договору, адресоване позичальнику та поручителю, а ч. 1 ст. 559 ЦК України передбачене право поручителя на пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим у випадку відсутності інформованості та згоди поручителя на збільшення розміру його відповідальності. Тому поручитель не повинен нести солідарну відповідальність з боржником, а позовні вимоги зустрічного позову є законними та обґрунтованими.

Однак, погодитися в повній мірі із такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 2 ст. 1054 ЦК України вказано, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 09.11.2016 року у справі №6-2251цс16 зазначено, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 (№ в ЄДРСР 74838904)).

Згідно зі ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За правилом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання і незалежно від того строк її дії, встановлено договором чи законом, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Судом встановлено, що відповідно до п. 4.1 Договору поруки кредитор має право звернутися до поручителя наступного дня після відмови боржника належним чином виконати зобов`язання за Основним договором чи у разі відсутності відповіді боржника на запит кредитора після закінчення місячного терміну, необхідного для відповіді.

У випадку невиконання зобов`язання поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, при цьому кредитор має право вимагати виконання зобов`язання як від усіх боржників спільно, так і від кожного з них окремо, при цьому як повністю, так і частково. Якщо один з боржників задовольнив вимогу кредитора повністю, то інший несе перед кредитором відповідальність у розмірі невиконаного зобов`язання (п. 4.2 Договору поруки).

В п. 5.1 Договору поруки зазначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого зазначеним Договором зобов`язання, також у випадку зміни цього зобов`язання кредитором без згоди поручителя, що тягне за собою збільшення розміру відповідальності чи інші несприятливі наслідки для останнього.

Частинами 5.2, 5.3 Договору поруки передбачено також, що порука припиняється у випадку переводу на іншу особу боргу із забезпеченого порукою зобов`язання, якщо поручитель не надав кредитору письмової згоди про взяття на себе відповідальності за нового позичальника. Також порука припиняється, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване поручителем.

Отже, принцип свободи договору у спірних правовідносинах реалізовується шляхом погодження сторонами у пунктах 5.1, 5.2, 5.3 Договору поруки строку дії поруки.

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, Фонд змінив строк виконання основного зобов`язання. При цьому з позовною вимогою до поручителя кредитор звернувся протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що порука є припиненою, а поручитель в даному випадку не повинен нести солідарну відповідальність з боржником.

Разом з тим, судом вірно зазначено, що відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору поруки передбачене цим договором зобов`язання поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми зобов`язання боржника перед кредитором, що вказана в п. 1.1 Основного договору та складає 218410,00 грн. Поручитель не відповідає за сплату відсотків, за відшкодування збитків, за сплату неустойки.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 змінити. Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заборгованість за Кредитним договором №05/07 від 27.07.2007 року, нараховану станом на 10.11.2017 року, в розмірі 58172 грн. 01 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» 4745 грн. 35 коп. суму трьох процентів річних заборгованості за Кредитним договором №05/07 від 27.07.2007 року, 21818 грн. 43 коп. суму інфляційного збільшення заборгованості, нарахованої станом на 10.11.2017 року. В решті вимог первісного позову рішення суду слід залишити без змін.

Що ж стосується зустрічного позову ОСОБА_2 до Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, то слід зазначити, що метою положень частини четвертої статті 559 ЦК України є захист прав та інтересів поручителя шляхом припинення саме поруки з визначених підстав.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 грудня 2011 року у справі №6-19004св11 та постановах Вищого господарського суду України від 13 липня 2015 року у справі №916/1493/14, від 30 липня 2013 року у справі №910/4506/13 судами касаційної інстанції зазначено про те, що право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням частин першої та четвертої статті 559 ЦК України. У зв`язку з обранням способу захисту прав, не передбаченого статтею 16 ЦК України, суди відмовляли у задоволенні позовів про припинення договорів поруки.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі №6-69цс11 викладено правовий висновок про помилковість рішень судів про те, що право поручителя підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням частини першої статті 559 цього Кодексу.

Крім того, у постанові від 21 травня 2012 року у справі №6-88цс11 висловлено позицію про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, на припинення зобов`язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Тобто, у разі наявності відповідного спору позивач може звернутись до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена.

Таким чином позивач за зустрічним позовам обрав невірний спосіб захисту своїх порушених прав шляхом пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим, а не визнання поруки припиненою, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Згідно з статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» 3427 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, а з ОСОБА_2 слід стягнути на користь Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» 4572 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 27 грудня 2018 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 змінити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (ідентифікаційний код 30106972, юридична адреса: пл. Міцкевича, 8, оф. 14, м. Івано-Франківськ, 76018) заборгованість за Кредитним договором №05/07 від 27.07.2007 року, нараховану станом на 10.11.2017 року, в розмірі 58172 (п`ятдесят вісім тисяч сто сімдесят дві) гривні 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (ідентифікаційний код 30106972, юридична адреса: пл. Міцкевича, 8, оф. 14, м. Івано-Франківськ, 76018) 4745 (чотири тисячі сімсот сорок п`ять) гривень 35 коп. суму трьох процентів річних заборгованості за Кредитним договором №05/07 від 27.07.2007 року, 21818 (двадцять одну тисячу вісімсот вісімнадцять) гривень 43 коп. суму інфляційного збільшення заборгованості, нарахованої станом на 10.11.2017 року.

В решті вимог первісного позову рішення суду залишити без змін.

Рішення Галицького районного суду від 27 грудня 2018 року в частині вимог зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (ідентифікаційний код 30106972, юридична адреса: пл. Міцкевича, 8, оф. 14, м. Івано-Франківськ, 76018) 3427 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Івано-Франківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (ідентифікаційний код 30106972, юридична адреса: пл. Міцкевича, 8, оф. 14, м. Івано-Франківськ, 76018) 4572 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук