ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/626/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Комаревцевої Л.В.

за участю секретаря Гаврилюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць Інни Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року до суду надійшло подання головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць Інни Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Подання обґрунтоване наступним. На виконанні у Дніпровському районному відділі Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2602/2209/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» 2011408,52 грн.

Боржник ОСОБА_1 ухиляється від належного виконання судового рішення. Будь-яких дій боржником щодо погашення стягнутого боргу не здійснено, судове рішення не виконано, від явки до державного виконавця боржник ухиляється.

З огляду на підстави викладені в поданні, державний виконавець просить вжити заходів щодо обмеження боржника у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України до належного виконання ним відповідних зобов`язань за виконавчим документом.

Враховуючи приписи ст. 441 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути подання без участі державного виконавця, за наданими суду доказами.

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до принципів, зазначених в ст. 12, 13 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання". Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення боржника належним чином шляхом направлення вимоги та підтвердження того, чи отримав або зазначення причин неотримання боржником данного повідомлення.

Також, матеріали не містять доказів повідомленні боржника про наявнісь виконавчого провадження, тобто виконавцем лише вказано, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику, проте нічим не підтверджено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не було доведено факту свідомого та умисного ухилення боржником від виконання рішення суду, а тому подання не підлягає задоволенню.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць Інни Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 Тіграновича Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя КомаревцеваЛ.В.