22-ц/812/789/19Справа №487/3992/17
Провадження № 22ц/812/789/19 Головуючий у першій інстанції: Кузьменко В.В.
категорія 59 Доповідач в апеляційній інстанції: Галущенко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Серебрякової Т.В.

Лисенка П.П.

із секретарем

судового засідання Лептугою С.С.

з участю:

відповідача - ОСОБА_1

представників:

відповідача - ОСОБА_2

позивача - Гаврилка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09. 2017 р. у справі за

позовом

Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» ( далі- ДП АМПУ) до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманої допомоги,

встановила:

31 липня 2017 р. ДП АМПУ звернулося з позовом до ОСОБА_1 про повернення допомоги при звільненні.

Позивач зазначав, що при звільненні відповідача з посади помічника начальника адміністрації з запобігання та виявлення корупції згідно з положеннями п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №396/0 від 31.10.2016 р. виконання вимог ст. 44 КЗпП України, а також відповідно до положень п. 8.2.10 Колективного договору ( за 2013-2018 р.) йому було виплачено вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків на загальну суму 74498 грн. 82 коп.

В подальшому відповідача було поновлено на посаді рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.02.2017 р. з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки підстави для виплати допомоги у кратному розмірі передбаченому п.8.2.10 Колективного договору відпали, то решта суми допомоги у розмірі 49665 грн.88 коп. має бути повернута відповідачем.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно повертати кошти, позивач просив про стягнення надмірно виплачених коштів у судовому порядку.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09. 2017 р. позовні вимоги ДП АМПУ задоволено та стягнуто з відповідача на користь роботодавця 49665 грн.88 коп., а також відшкодовано йому 640 грн. в рахунок сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення в межах визначених ст. 367 ЦПК України та з врахуванням Перехідних Положень розділу XIII ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що поновлення відповідача на попередній посаді є юридичним фактом, який свідчить про те, що підстави для виплати звільненій особи допомоги у кратному розмірі, передбаченому колективним договором, відпали, а тому вона підлягає поверненню відповідно до положень ст. 1212 ЦК України.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать вимогам норм матеріального права.

Відповідно до положень п.4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами скасування судового рішення в апеляційному порядку є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положення статті 1212 ЦК України передбачають, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В той же час, у статті 1215 ЦК України наведено перелік обмежень за наявності яких не підлягають поверненню безпідставно набуті: зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Тобто, механізм повернення надміру сплачених сум допомоги передбачає стягнення зазначених сум лише у тих випадках, коли має місце рахункова помилка з боку надавача допомоги або, якщо така надмірна сплата відбулась з вини особи, якій надана допомога, а саме через її зловживання чи недобросовісну поведінку.

Приписами статті 57 ЦПК України (2004 р.) передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З матеріалів справи вбачається, що відповідача було звільнено з посади згідно з положеннями п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №396/0 від 31.10.2016 р. та виплачено йому вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків у якості засобу для існування відповідно до положень п. 8.2.10 Колективного договору.

В подальшому відповідача було поновлено на посаді рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.02.2017 р. з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Допомога, яку було надано відповідачу у зв`язку із звільненням наведена у переліку, який містить ст. 1215 ЦК України.

ЇЇ виплата не пов`язана з недобросовістністю відповідача.

Також не надано доказів того, що її виплачено в результаті рахункової помилки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції цих обставин справи не врахував та не застосував приписи ст.1215 України, якими встановлені обмеження щодо повернення безпідставно отриманих сум.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі.

Воно підлягає скасуванню у відповідності до приписів ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір позивачу не повертається.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09.2017 р. - скасувати.

У задоволенні позову Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманої допомоги, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 31 травня 2019 р.