Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 645/36/16-ц

провадження № 61-33857св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківський національний університет міського господарства

ім. О. М. Бекетова,

представники відповідача: Івасішина Наталія Володимирівна , Хорошилова Оксана Михайлівна ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківського національного університету міського господарства ім. О. М. Бекетова на рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 рокувскладі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кокоші В. В., Кружиліної О. А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова про зміну формулювання причини звільнення, стягнення грошової допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 03 липня 2001 року вона була прийнята на роботу на посаду доцента кафедри економіки підприємств міського господарства Харківської державної академії міського господарства. З вересня 2003 року і по червень 2011 року відповідач, як правонаступник Харківської державної академії міського господарства, декілька разів продовжував дію контракту, укладеного з позивачем, як з науково-педагогічним працівником, останній раз до 30 червня 2016 року включно.

21 грудня 2015 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 31 грудня 2015 року у зв`язку з виходом на пенсію, як науково-педагогічний працівник, з виплатою грошової допомоги у розмірі 6 місячних посадових окладів з відповідними доплатами.

24 грудня 2015 року її ознайомлено з наказом від 18 грудня 2015 року № 1210-02 «З особового складу», згідно з підпунктом 1.2 якого її звільнено з посади професора кафедри основ архітектурного проектування та рисунку з 09 січня 2016 року за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії контракту (строкового трудового договору).

Заява про звільнення була подана позивачем раніше ніж вона була ознайомлена з наказом роботодавця про звільнення за іншою підставою.

Позивач зазначала, що вона досягла необхідного віку для виходу на пенсію і має більш ніж 20-річний стаж педагогічної роботи й більш ніж 30 років науково-педагогічної роботи, працювала до написання заяви про звільнення на посаді, яка віднесена відповідним переліком до науково-педагогічної посади, і до цього вона не була звільнена з роботи у зв`язку із виходом на пенсію взагалі, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд: змінити формулювання причини та дату звільнення її з роботи з Харківського національного університету міського господарства ім. О. М. Бекетова із «звільнити

ОСОБА_1 09 січня 2016 року за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, закінчення строку» на «звільнити ОСОБА_1 31 грудня 2015 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, частина перша статті 38, частина перша статті 39 КЗпП України»; стягнути з відповідача на свою користь

55 000,00 грн в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди; стягнути з відповідача на свою користь 43 200,00 грн грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат при виході на пенсію.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області

від 17 березня 2016 року,в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 було правомірно звільнено за пунктом 2 статті 36 КЗпП України за закінченням строку дії контракту, який є особливою формою трудового договору, а тому відсутні підстави для зміни формулювання причини звільнення на частину першу статті 38, частину першу статті 39 КЗпП України за власним бажанням. Оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат при виході на пенсію є похідними від вимог про зміну формулювання причин звільнення за власним бажанням, тому у задоволенні цих вимог та вимог про відшкодування моральної шкоди також було відмовлено.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції (новий розгляд)

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 на: «Звільнена за власним бажанням з 31 грудня 2015 року у зв`язку з виходом на пенсію».

Стягнуто з Харківського національного університету міського господарства

ім. О. М. Бекетова на користь ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 6 місячних посадових окладів з відповідними доплатами в сумі 41 320,20 грн та на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у додатковій угоді від 01 вересня 2015 року йдеться про тимчасове переведення працівника на іншу роботу не обумовлену трудовим договором строк дії якого закінчується 30 червня

2016 року, тому звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства. Крім того, на ОСОБА_1 розповсюджується дія статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», тому вимоги про стягнення грошової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 рокуХарківський національний університет міського господарства ім. О. М. Бекетова подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Відзив позивачем на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 01 вересня 2011 року Харківський національний університет міського господарства ім. О. М. Бекетова та ОСОБА_1 уклали контракт про призначення останньої на посаду професора кафедри інженерної та комп`ютерної графіки на строк з 01 вересня 2011 року по 30 червня 2016 року.

Згідно із додатковою угодою від 01 вересня 2015 року № 608/2015 до указаного контракту ОСОБА_1 , професора кафедри інженерної та комп`ютерної графіки, професора, доктора філософських наук, переведено з 01 вересня

2015 року по 09 січня 2016 року на посаду професора кафедри основ архітектурного проектування та рисунку, зі збереженням раніше встановленої системи оплати.

Відповідно до наказу від 18 грудня 2015 року № 1210-02 звільнено ОСОБА_1 09 січня 2016 року за пунктом 2 статті 36 КЗпП України за закінченням строку.

Із вищевказаним наказом про звільнення за пунктом 2 статті 36 КЗпП України ОСОБА_1 була ознайомлена 24 грудня 2015 року.

21 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до ректора Харківського національного університету міського господарства ім. О. М. Бекетова із заявою про звільнення її за власним бажанням у зв`язку із виходом на наукову пенсію 31 грудня 2015 року. Просила виплатити їй грошову допомогу у розмірі 6 місячних посадових окладів з урахуванням усіх надбавок та доплат.

Вищевказану заяву позивача розглянуто адміністрацією відповідача та надано відповідь про звільнення ОСОБА_1 з 09 січня 2016 року за пунктом 2 статті 36 КЗпП України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 39 КЗпП України строковий трудовий договір (пункти 2, 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

Частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачена виплата грошової допомоги, у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і виплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників у разі виходу на пенсію таких працівників.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши, що 21 грудня 2015 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, та урахувавши, що з наказом від 18 грудня 2015 року про її звільнення з 09 січня 2016 року за пунктом 2 статті 36 КЗпП України вона була ознайомлена 24 грудня 2015 року, дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги про зміну формулювання звільнення підлягають задоволенню.

Крім того, апеляційний суд дійшов правильного висновку щодо права на отримання позивачем вихідної допомоги на підставі статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

З урахуванням встановленого факту порушення прав ОСОБА_1 у сфері трудових відносин, зокрема щодо звільнення позивача за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію та стягнення грошової допомоги при звільненні, факту завдання діями відповідача моральної шкоди позивачу, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. При цьому суд правильно визначив розмір відшкодування цієї шкоди, який є необхідним та достатнім, враховуючи принципи розумності і справедливості.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Харківського національного університету міського господарства ім. О. М. Бекетова залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська