Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 547/167/17

провадження № 61-28071св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт»,

відповідачі: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Глобино Агро»,

треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка Олександр Вікторович, виконавчий комітет Глобинської міської ради Полтавської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» на постанову Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Карпушина Г. Л., Хіль Л. М., від 22 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» (далі - ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Глобино Агро» (далі - ТОВ «Глобино Агро»), треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка О. В., виконавчий комітет Глобинської міської ради, про визнання переважного права на поновлення договору оренди землі, визнання поновленим договору оренди землі, визнання недійсними договорів оренди землі і скасування записів про речове право, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі у редакції позивача.

Позовна заява мотивована тим, що 07 квітня 2016 року ОСОБА_1 уклав договір оренди землі з товариством з обмеженою відповідальністю «Золоті Лани 2015» (далі - ТОВ «Золоті Лани 2015»), а 18 вересня 2017 року - з ТОВ «Глобино Агро» як правонаступником останнього. Разом з тим договір оренди тієї ж земельної ділянки від 25 квітня 2006 року, укладений між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» і ОСОБА_1 , ще не припинив своєї дії, у зв`язку з чим було порушене його право на користування земельною ділянкою згідно із договором, а також переважне право на продовження строку дії укладеного раніше договору оренди землі. ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» як добросовісний орендар виконало вимоги частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та набуло у встановленому законом порядку переважне право на продовження дії договору оренди, отже, вказані договори оренди землі від 07 квітня 2016 року та 18 вересня 2017 року є недійсними.

Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» просило суд визнати за ним переважне перед іншими особами право на укладення договору оренди землі на новий строк із ОСОБА_1 щодо належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 4,34 га; визнати поновленим договір оренди землі від 25 квітня 2006 № 136, укладений між позивачем та ОСОБА_1 щодо зазначеної земельної ділянки; визнати недійсними договори оренди землі б/н щодо вказаної земельної ділянки, що укладені 07 квітня 2016 між ТОВ «Золоті Лани 2015» і ОСОБА_1 , а також від 18 вересня 2017 року між ТОВ «Глобино Агро» і ОСОБА_1 , скасувавши відповідні записи про право оренди земельних ділянок; визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 25 квітня 2006 року № 136 у редакції, надісланій ОСОБА_1 31 травня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області у складі судді Харченка В. Ф. від 21 грудня 2017 року позов ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» задоволено частково.

Визнано за ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) із ОСОБА_1 щодо належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 4,3499 га.

Визнано поновленим договір оренди землі від 25 квітня 2006 № 136, укладений між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» і ОСОБА_1 , щодо належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 4,3499 га.

Визнано недійсним договір оренди землі б/н, укладений 07 квітня 2016 року між ТОВ «Золоті Лани 2015» і ОСОБА_1 , щодо належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 4,3499 га.

Визнано недійсним договір оренди землі б/н, укладений 18 вересня 2017 року між ТОВ «Глобино Агро» і ОСОБА_1 , щодо належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 4,3499 га, та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право (право оренди земельної ділянки) № НОМЕР_1 .

У задоволенні позову у частині визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 25 квітня 2006 № 136 у редакції позивача від 31 травня 2017 року відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» виконало вимоги частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та надіслало ОСОБА_1 пропозицію про поновлення договору оренди землі. Оскільки ОСОБА_1 не надав у місячний строк відповіді про своє небажання укласти додаткову угоду, то позивач як добросовісний орендар набув переважне право на продовження дії договору оренди землі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Глобино Агро», скасовано рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що орендодавець ОСОБА_1 вжив заходів щодо повідомлення позивача про відсутність наміру продовжувати з товариством договірні правовідносини щодо оренди земельної ділянки, що свідчить про добросовісність його поведінки та виконання ним вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» в частині повідомлення орендаря до закінчення терміну дії договору про відсутність волевиявлення на продовження дії договору оренди. Вказана стаття закону передбачає обов`язок орендодавця розглянути вказану пропозицію протягом місяця з дня її отримання та не встановлює жодних правових наслідків у випадку, якщо волевиявлення орендаря надійшло у пізніший термін, однак до закінчення дії договору оренди землі. Апеляційний суд, проаналізувавши умови запропонованої позивачем додаткової угоди та умови договору оренди від 18 вересня 2017 року, зробив висновок про те, що орендодавець, скориставшись своїм правом, уклав договір на більш вигідних умовах в частині орендної плати ніж запропоновані ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник заявляв про своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк в порядку та в межах строків, передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та вказаним договором оренди землі. Так, 31 травня 2017 року він направив ОСОБА_1 лист-повідомлення з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, який останній отримав 01 червня 2017 року. ОСОБА_1 не дотримався встановленого законом порядку і надав свою відповідь-заперечення 01 вересня 2017 року, тобто після спливу строку для надання такої відповіді.

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Глобино Агро» на касаційну скаргу ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» у якому зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до вимог частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» до спливу місячного строку після закінчення дії вказаного договору оренди землі від 25 квітня 2006 року повідомив ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» про небажання поновлювати дію договору оренди землі на новий строк. ТОВ «Глобино Агро» просило у задоволенні касаційної скарги ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» відмовити, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт».

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 квітня 2006 року між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № 136, а 01 червня 2012 року - додаткову угоду до нього, відповідно до умов яких позивач як орендар отримав строком на 5 років право оренди належної відповідачу земельної ділянки, загальною площею 4,3499 га, що розташована на території Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_2 , та належить ОСОБА_1 згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 10 червня 2001 року (а.с. 8-12).

Додатковою угодою до договору оренди землі від 25 квітня 2006 року, яка зареєстрована у відділі Держкомзему у Семенівському районі Полтавської області 10 вересня 2012 року, встановлено строк дії договору оренди землі -до 10 вересня 2017 року.

07 квітня 2016 року між ТОВ «Золоті Лани 2015» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Строк дії цього договору починається 11 вересня 2017 року, а закінчується 11 вересня 2023 року (а. с. 13).

08 квітня 2016 року приватний нотаріус Ганночка О. В. вчинила у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право (право оренди земельної ділянки) № НОМЕР_4 .

01 серпня 2017 року ТОВ «Золоті Лани 2015» припинено як юридичну особу (а.с. 75-78), його правонаступником є ТОВ «Глобино Агро».

Надалі вказаний договір оренди землі від 07 квітня 2016 року розірвано за угодою про розірвання договору оренди землі б/н від 18 вересня 2017 року, що укладена між ТОВ «Глобино Агро» та ОСОБА_1 Речове право припинене 19 вересня 2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 151).

19 вересня 2017 року державним реєстратором виконавчого комітету Глобинської міської ради вчинено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право (право оренди земельної ділянки) № НОМЕР_1 , внесений за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі договору оренди землі б/н, укладеного 18 вересня 2017 року між ТОВ «Глобино Агро» і ОСОБА_1 ; строк оренди починається 19 вересня 2017 року, строк дії - 7 років (а. с. 136, 137).

У пункті 8 договору оренди землі від 25 квітня 2006 року № 136, укладеного між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 , сторони визначили, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

31 травня 2017 року позивач надіслав ОСОБА_1 лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, до якого додав 3 примірники додаткової угоди до договору оренди землі від 25 квітня 2006 року № 136, у тому числі з посиланням на пункт 8 договору та статтю 33 Закону України «Про оренду землі» (а. с. 91). Вказані документи орендодавець отримав 01 червня 2017 року (а. с. 146).

Протягом одного місяця з дня отримання повідомлення відповідач не заперечив проти продовження дії договору, а заперечення щодо продовження договірних правовідносин направив позивачу 01 вересня 2017 року (до закінчення дії договору оренди землі).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення апеляційної інстанції відповідає.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури поновлення договору оренди землі.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналіз положень зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у разі продовження користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і за відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» умови договору оренди землі можуть бути змінені лише за згодою сторін, а у разі недосягнення такої домовленості щодо істотних умов, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Договір оренди землі може вважатися поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором оренди землі також за наявності умов, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», зокрема: належного виконання своїх обов`язків орендарем, повідомлення ним орендодавця до закінчення строку дії договору в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк з доданням до нього додаткової угоди, продовження користування виділеною земельною ділянкою, та відсутності протягом місяця після закінчення строку договору письмового повідомлення орендодавцем орендаря про відмову у поновленні договору оренди.

При цьому суд підставно врахував, що до закінчення строку дії договору оренди землі від 25 квітня 2006 року № 136, ОСОБА_1 повідомив ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» про відсутність у нього наміру продовжувати дію зазначеного договору оренди землі, та після закінчення його дії вимагав повернути належну йому на праві власності земельну ділянку після збору урожаю у 2017 році.

Отримавши повідомлення орендаря про продовження строку дії договору оренди, ОСОБА_1 не уклав з орендарем додаткової угоди про поновлення строку дії договору, а позивач таке зволікання не оскаржив.

Встановивши, що після закінчення строку дії договору оренди землі від 25 квітня 2006 року № 136, ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» не продовжило користування спірною земельною ділянкою, що перейшла у користування ТОВ «Глобино Агро», яке запропонувало орендодавцеві вигідніші умови оренди земельної ділянки, суд також правильно виходив з відсутності підстав, передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі», для визнання за позивачем переважного права на оренду спірної земельної ділянки.

За наявності зазначених обставин, а також відсутності згоди орендодавця із запропонованими ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» новими умовами договору оренди землі, в тому числі щодо збільшення строку оренди землі з 5 років до 7 років, висновки суду апеляційної інстанції про безпідставність позовних вимог є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного суду прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта