ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/2269/18Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/817/480/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 305010300
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи цивільну справу № 598/2269/18 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 22 листопада 2016 року посадовими особами Збаразького ВП ГУНП в Тернопільській області на неї було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, якою вона визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП України та притягнена до відповідальності у виді попередження.

Згідно вказаної постанови вона ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду за двома малолітніми дітьми, а саме: перебуваючи вдома у стані алкогольного сп`яніння не забрала дітей із навчальних закладів та не впустила їх у будинок.

Рішенням Збаразького району суду Тернопільської області від 6 лютого 2018 року, залишеного без зміни Львівським апеляційним адміністративним судом, постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності визнана протиправною та скасована.

В результаті незаконних дій працівників Збаразького ВП ГУНП в Тернопільській області їй було спричинено морально шкоду.

Спричинена шкода полягає в тому, що в її житті наступили негативні зміни, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Внаслідок таких переживань вона з 26 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року перебувала на лікуванні з діагнозом: вегетосудинна дистонія з цефалгічним і вестибулярним синдромом. Астено-невротичний синдром. Пізніше перебувала на денному стаціонарі в Тернопільській обласній комунальній психоневрологічній лікарні з 23 березня 2018 року по 30 березня 2018 року.

Цими діями була заподіяна моральна шкода, на відшкодування якої просила стягнути з відповідача 60 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року вирішено:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Не погодившись із даним рішенням Головне управління Національної поліції в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що має значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати дані рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Зазначає, що позивачка не надала доказів того, що їй завдано моральної шкоди, а також доказів того, що діяння посадових осіб Збаразького ВП ГУНП в Тернопільській області були протиправними внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, не довів причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку вона посилається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних і фізичних стражданнях, завданих неправомірним притягненням її до адміністративної відповідальності. При визначені розміру відшкодування суд врахував вимоги розумності та справедливості.

З цими висновками суду погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою про адміністративне правопорушення серії АА №382416 від 22 листопада 2016 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді попередження. Згідно вказаної постанови 07 листопада 2016 року о 19 год. 00 хв. ОСОБА_1 ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду за двома малолітніми дітьми, а саме, перебуваючи вдома із ознаками алкогольного сп`яніння, не забрала дітей із навчальних закладів та не впустила їх у будинок.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління про визнання постанови про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2018 року, залишеного постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року без зміни, позов ОСОБА_1 задоволено, постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АА №382416 від 22 листопада 2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення визнано протиправною та скасовано.

Судами встановлено, що органом поліції не представлено доказів про умисне ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, як і не надано доказів щодо перевірки та спростування обставин, зазначених ОСОБА_1 щодо несвоєчасного забрання дітей з навчальних закладів.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність факту протиправних дій працівників Збаразького ВП ГУНП в Тернопільській області.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Суд дійшов вірного висновку про те, що до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно роз`яснень, даних в п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Отже, відповідно до цих вимог закону обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Указане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом 10 січня 2019 року у справі №532/1243/16-ц.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що дії працівників Збаразького ВП ГУНП в Тернопільській області були законними, оскільки скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності свідчить про те, що позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Суд першої інстанції також дійшов правильних висновків, вважаючи доведеним факт наявності моральної шкоди, яка завдана позивачці провадженням у справі про адміністративне правопорушення та притягненням її до адміністративної відповідальності, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях.

Згідно роз`яснень, даних в 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається із довідки Збаразької центральної районної лікарні від 26 лютого 2018 року № 404, виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , з 26 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: вегетосудинна дистонія з цефалгічним і вестибулярним синдромом, астено-невротичний синдром.

Згідно довідки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні №0051 від 30 березня 2018 року, з 23 березня 2018 року по 30 березня 2018 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні, де проходила лікування на денному стаціонарі у неврологічному відділі, що також підтверджується Консультативним висновком спеціаліста цього лікувального закладу.

Перебування на лікуванні позивачка пов`язує із спричиненими їй моральними та фізичними стражданнями, на що покликається в позовній заяві, а тому звернулася до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення грошового розміру завданої моральної шкоди.

Тому суд першої інстанції вірно встановив причинний зв`язок між неправомірними діями посадових осіб Збаразького ВП ГУНП в Тернопільській області та моральною шкодою, якої зазнала позивачка в наслідок незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що захворювання позивачки не могло відбутися через притягнення її до адміністративної відповідальності, тобто спливу одного року і три місяці.

Колегія суддів бере до уваги той факт, що адміністративне провадження у справі тривало з 22 листопада 2016 року до 15 травня 2018 року, тобто часу, коли набрало законної сили рішення Збаразького районного суду 06 лютого 2018 року, яким скасована постанову про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності.

Саме в цей період позивачка перебувала на лікуванні, яке пов`язувала із неправомірним притягненням її до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Інших доказів щодо цих обставин суду не надано.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд першої інстанції вірно врахував вищевказані обставини, та виходячи з загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось з 22 листопада 2016 року до 11 травня 2018 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 13 травня 2019 року.

Головуючий Ткач З.Є.

Судді Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.