Постанова

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 755/7946/17

провадження № 61-43047св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Ворзельська селищна рада Київської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у складі судді Арапіної Н. Є. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2018 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Музичко С. Г., Мазурик О. Ф.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У травні 2017 року Ворзельська селищна рада Київської області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору пайової участі.

Позовна заява мотивована тим, що виконавчому комітету Ворзельської селищної ради стало відомо, що на території селища Ворзель Київської області введено в експлуатацію 12-квартирний житловий будинок по

АДРЕСА_1 про що свідчить декларація про готовність об`єкта до експлуатації № КС 64 від 11 березня 2014 року, яка зареєстрована інспекцією державно-будівельного контролю у Київській області. Замовником будівництва згідно даної декларації є ОСОБА_1

08 червня 2016 року на адресу ОСОБА_1 Ворзельська селищна рада Київської області направила лист-претензію № 02-15/942 щодо необхідності укладення договору про пайову участь та надіслано договір про пайову участь в двох примірниках для підписання, проте відповідач на листи-претензії не відреагував.

ОСОБА_1 будучи замовником будівництва житлового будинку, в порушення вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, до прийняття та після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту з органом місцевого самоврядування не уклав, участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Ворзель не брав.

Ворзельська селищна рада просила визнати укладеним договір про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель між Ворзельською селищною радою Київської області та ОСОБА_1 у відповідній редакції.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано укладеним договір про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель між Ворзельською селищною радою Київської області та ОСОБА_1 в наступній редакції:

ДОГОВІР №

про пайову участь замовника об`єкту будівництва

у створенні і розвитку інженерно-транспортної

і соціальної інфраструктури селища Ворзель

селище Ворзель «____» ________ 201__ р.

Виконавчий комітет Ворзельської селищної ради (селище Ворзель,

вул. Курортна, 72) в особі Ворзельського селищного голови Федорук Лариси Петрівни , що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з однієї сторони і громадянин(ка) або (назва юридичної особи) ОСОБА_1 з іншої сторони, який(яка) проживає за адресою: АДРЕСА_1 або (місце знаходження юридичної особи) (надалі іменується Замовник ) уклали цей договір про наступне :

1.Предмет Договору

1.1.Відповідно до рішення Ворзельської селищної ради №101-09-VІ

від 31.05.2011 року «Про порядок залучення коштів замовників об`єктів будівництва на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель» з внесеними змінами згідно рішень Ворзельської селищної ради № 538-33-VІ від 19.12.2013 року та № 143-12-VІІ 23.06.2016 року залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель.

1.2.Місце розташування об`єкта: АДРЕСА_1 (надалі об`єкт будівництва)

1.3.Цільове призначення об`єкта: 12-квартирний житловий будинок загальною площею квартир 817,8 м2.

2. Ціна договору та умови оплати

2.1.Вартість будівельних робіт об`єкта будівництва визначена відповідно до загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій і становить 2 218 709 тис грн.

08 коп. (два мільйони двісті вісімнадцять тисяч сімсот дев`ять гривень

08 коп.)

2.2.Відрахування коштів на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель забудовником здійснюється у розмірі 4%

від загальної кошторисної вартості та становить: (2 218 709 тис. грн. 08 коп. х 4%) - 88 748,36 грн. (вісімдесят вісім тисяч сімсот сорок вісім гривень 36 коп.).

Сплата коштів Замовником на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель сплачується єдиним платежем.

Виконавчий комітет Ворзельської селищної ради й Замовник уклали цей Договір добровільно. При укладенні цього Договору майнових прав і претензій один до одного не мають.

3.Обов`язки замовника

3.1. Замовник зобов`язується:

1) При проведенні об`єктів будівництва дотримуватися вимог затвердженої містобудівної й іншої проектної документації, діючих правил забудови й вимог вихідних даних.

2) Сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель у межах встановлених договором.

3) Дотримуватися встановленого порядку користування й володіння земельною ділянкою, на якій проводиться будівництво об`єкту нерухомості.

4. Обов`язки виконавчого комітету Ворзельської селищної ради

4.1. Виконавчий комітет Ворзельської селищної ради зобов`язується:

1) Кошти, що надійшли від Замовника використати на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель

5. Розгляд спорів

5.1Усі спори, які можуть виникнути з даного Договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами, або у судовому порядку.

6. Інші умови

6.1. Невід`ємною частиною Договору є розрахунок величини пайового внеску Додаток № 1.

6.2Цей Договір укладено у двох примірниках (оригіналах), які мають однакову юридичну силу і зберігається у Сторін (один у виконавчому комітеті Ворзельської селищної ради інший у Замовника).

7.Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами.

8.Зазначені у п. 2.2. даного Договору кошти Замовник перераховує на розрахунковий рахунок в триденний термін:

р/р 0009

МФО 821018

Банк ГУ ДКУ Київської області

(на розвиток інфраструктури)

Селищний голова: Замовник:

Федорук Лариса Петрівна ОСОБА_1

Виконавчий комітет Паспорт НОМЕР_2

Ворзельської селищної ради виданий 05.05.1995 р. Дніпровським

Київської обл., селище Ворзель, РУ ГУ МВС України і м. Київ

вул. Курортна, 72 Проживає: м. Київ

р/р НОМЕР_1 АДРЕСА_2

МФО 821018 Ідентифікаційний номер НОМЕР_3

Банк ГУ ДКУ Київської області

__________________Л. П. Федорук __________________ОСОБА_1

(М.П.) (М.П.)

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ворзельської селищної ради Київської області судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із невиконання відповідачем, як забудовником, своїх обов`язків щодо укладення з Ворзельською селищною радою договору про його пайову участь та сплати за ним коштів для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Ворзель, що прямо передбачено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Місцевий суд дійшов висновку, що строк позовної давності, про застосування кого заявлено відповідачем, не пропущено.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

22 серпня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано статтю 40 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша стаття 627 ЦК України).

За правилами частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

До договору, визнаного укладеним, не додано розрахунок величини пайової участі.

Судами неправильно застосовано положення статті 261 ЦК України.

Доводи інших учасників справи:

10 жовтня 2018 року Ворзельська селищна рада Київської області через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Дніпровського районного суду міста Києва.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінка обставин справи, та мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 березня 2014 року інспекцією ДАБК у Київській області зареєстрована Декларація про готовність об`єкта до експлуатації (реєстраційний номер - № КС 64), відповідно до якої на території Ворзельської селищної ради Київської області здійснено будівництво 12-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , замовником якого є ОСОБА_1

08 червня 2016 року селищним головою Ворзельської селищної ради Київської області направлено відповідачу для погодження та підписання проект договору про пайову участь замовника об`єкта будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель.

Частина третя статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка набрала чинності з 01 січня 2013 року, передбачає, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частина дев`ята статті 40 зазначеного Закону).

Враховуючи вказане, відповідач як замовник будівництва багатоквартирного житлового будинку мав обов`язок до реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації укласти договір про пайову участь.

Згідно з частинами другою, третьою та дев`ятою статті 40 зазначеного Закону обов`язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва.

Визначений частиною дев`ятою статті 40 Закону строк тривалістю у п`ятнадцять робочих днів встановлений для добровільного виконання замовником будівництва обов`язку звернутися до органу місцевого самоврядування з метою укладення договору про пайову участь. Ухилення замовника будівництва від ініціювання укладення цього договору до прийняття об`єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням обов`язку, прямо передбаченого чинним законодавством. Факт реєстрації декларації про готовність до експлуатації багатоквартирного житлового будинку не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь після такої реєстрації.

З огляду на те, що декларація про готовність до експлуатації житлового будинку була зареєстрована 11 березня 2014 року, а Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» з 01 січня 2013 року передбачав обов`язок замовника будівництва ініціювати укладення договору про пайову участь і укласти такий договір до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи зазначеного Закону.

Таким чином, обов`язок звернутись до органу місцевого самоврядування з заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту Законом покладено саме на замовника такого будівництва.

Тобто, замовник будівництва має звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування щодо укладення договору про пайову участь до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію з тим, щоб уповноваженим органом було підготовлено необхідний розрахунок величини пайової участі та проект договору про пайову участь, який замовник після ознайомлення має підписати з дотриманням вимоги щодо строку - до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Отже ОСОБА_1 був замовником будівництва та на нього поширюється дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», однак у встановлений Законом та Порядком строк не звернувся до органу місцевого самоврядування з заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури селища Ворзель Київської області.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо порушення відповідачем, як забудовником, своїх обов`язків щодо укладення з селищною радою договору про його пайову участь та сплати коштів для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури. Так як дані правовідносини регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», які є імперативними у даній справі.

Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи

№ 339/388/16-ц, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року (справа

№ 362/75/17) та від 16 січня 2019 року (справа № 202/7591/16-ц).

Вказане спростовує доводи заявника, наведені у касаційній скарзі щодо неправильно застосування норм статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Доводи заявника проте, що судами неправильно застосовано положення статті 261 ЦК України є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язковим в силу імперативних приписів Закону; саме відповідач повинен був звернутися до міської ради з заявою про укладання договору; у частинах восьмій, дев?ятій статті 40 Закону унормовано позасудову процедуру укладення органу місцевого самоврядування та замовника укласти договір про пайову участь.

Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводять відповідні інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п`яти робочих днів з дня надходження декларації.

При цьому Закон (частина сьома статті 36 та частина одинадцята статті 39) покладає на замовника обов`язок протягом семи календарних днів з дня реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та з дня введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта письмово поінформувати про це місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням об`єкта будівництва.

Дії відповідача про несвоєчасне укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який укладається на пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію не є таким, що обмежений у часі, оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» не містить приписів, згідно з яким замовник звільняється від своїх обов`язків щодо укладання договору про пайову участь, у разі не звернення до відповідного органу з відповідною заявою. Тому порушення відповідачем у даній справі своїх обов`язків є триваючим.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року (справа № 362/75/17).

Висновок судів попередніх інстанцій про те, що перебіг строку позовної давності почався 08 червня 2016 року, тобто з моменту надіслання позивачем до відповідача для підписання проекту договору про пайову участь, який відповідач не підписав та не повернув, не може бути підставою для скасування правильних по суті і законних рішень з одних лише формальних міркувань (частина 2 стаття 410 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва

від 05 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва

від 25 липня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська