Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 433/432/14-ц

провадження № 61-24866св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача- ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Луганської області від 14 березня 2016 року в складі колегії суддів: Фарятьєва С. О., Коновалової В. А., Луганської В. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 03 грудня 2009 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Між нею та відповідачем було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу вищевказаної квартири разом з господарськими будівлями та спорудами, у зв`язку з чим вона передала відповідачу суму за придбання цього нерухомого майна у розмірі 19 000,00 грн, а він в свою чергу передав їй усі правовстановлюючі документи на квартиру, про що 20 лютого 2014 року було складено відповідну розписку. Однак оформити укладений між ними правочин у нотаріальному порядку вони можливості не мають, оскільки оригінал відповідного правовстановлюючого документу на домоволодіння відсутній, а Троїцьке комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації Луганської області не наділено повноваженнями щодо видачі дублікату відповідного правовстановлюючого документу, що позбавляє її можливості узаконити укладений між нею та відповідачем правочин.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на вищевказану квартиру, разом з господарськими будівлями та спорудами і визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування цього житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17 квітня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та складається: А, А1, ґ - житловий будинок; Д - літня кухня; Л - гараж; Г, В, Є - сараї; Б, К, І - навіси; ПГ - погріб; Ж - літній душ; З - убиральня; 1-6 - огорожа;

7 - водопровід; 8 - яма вигрібна.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,1105 га (кадастровий

№ НОМЕР_1 ), що розташована по

АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач домовилась із відповідачем щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними доказами, і фактично відбулося повне виконання правочину. Даний правочин відповідає дійсній волі сторін, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивачки обставин і вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачки може бути предметом захисту у судовому порядку. Крім того, вважав, що набуваючи право власності на квартиру у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, позивачка також набуває право власності і на відповідну земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 14 березня 2016 року рішення Троїцького районного суду Луганської області від 17 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що складена між сторонами розписка від 20 лютого 2014 року, на яку посилається позивач, не є договором купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, у нотаріальному порядку не посвідчувалася.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розписка від 20 лютого 2014 року не є договором купівлі-продажу ані за змістом, ані за формою, оскільки сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, а тому підстав для його скасування немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 03 грудня 2009 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на квартиру

АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Троїцького комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації від 25 грудня

2009 року № 24917485 спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 На ім`я ОСОБА_2 було виданого також державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_2 , площею 0,1105 га, на якій розташоване вищевказане нерухоме майно.

20 лютого 2014 року ОСОБА_2 у простій письмовій формі склав розписку, згідно з якою продав належне йому на праві власності нерухоме майно по

АДРЕСА_1 ОСОБА_1 за 19 000,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Отже, скасовуючи рішення суд першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, дійшов правильного висновку про те, що складена 20 лютого 2014 року ОСОБА_2 розписка, згідно з якою останній продав належне йому на праві власності нерухоме майно за вищевказаною адресою, не є правочином, який надає підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на зазначене нерухоме майно за рішенням суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Луганської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська