Постанова

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 209/3613/15-ц

провадження № 61-33570 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Магнат Лідер»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнат Лідер» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від

28 березня 2017 року у складі суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л.,

Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Магнат Лідер»

(далі - ТОВ «Магнат Лідер», товариство) звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення боргу.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 26 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі 28 991,70 грн на строк до 30 серпня

2013 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 27 серпня

2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Магнат Лідер» укладено договір поруки, за умовами якого товариство зобов'язалося відповідати перед ОСОБА_2 за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за договором поруки.

Оскільки ОСОБА_1 у встановлений договором позики строк не виконав зобов'язання щодо повернення грошових коштів, 30 серпня 2013 року

ТОВ «Магнат Лідер» сплатило ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі

28 991,70 грн/

02 вересня 2013 року ОСОБА_1 склав гарантійний лист про визнання ним свого боргу перед ТОВ «Магнат Лідер» у розмірі 28 991,70 грн, який зобов`язався повернути протягом трьох-чотирьох місяців, починаючи з вересня 2013 року.

Посилаючись на те, що у встановлений у гарантійному листі строк, відповідач борг не повернув, унаслідок чого товариству завдано збитки, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за гарантійним листом у розмірі 28 991,70 грн, пеню - 12 187,63 грн, три проценти річних -1 398,75 грн та 21 946,85 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Магнат Лідер»заборгованість у розмірі 51 438,38 грн, що складається з суми позики у розмірі 28 991,70 грн, трьох процентів річних - 1 398,71 грн та інфляційних витрат - 21 047,97 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконав грошових зобов`язань за гарантійним листом від 02 вересня 2013 року, складеним ним у зв`язку з погашенням ТОВ «Магнат Лідер» боргу за договором позики від 26 серпня 2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 Оскільки в обумовлений сторонами строк грошові кошти у сумі 28 991,70 грн не були повернуті, позовні вимоги ТОВ «Магнат Лідер» про стягнення суми боргу, а також інфляційних втрат та трьох відсотків річних, як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, щооскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору позики від 26 серпня 2012 року та договору поруки від 27 серпня 2012 року, укладеного між ТОВ «Магнат Лідер» та ОСОБА_2 зазначене, а також відсутність у гарантійному листі від

02 вересня 2013 року будь-яких посилань на правочини, на невиконання яких посилалося у позовній заяві ТОВ «Магнат Лідер», не дає можливості достовірно встановити, з яких саме договірних відносин виникла заборгованість

ОСОБА_1 перед ТОВ «Магнат Лідер». З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про недоведеність товариством позовних вимог.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій ТОВ «Магнат Лідер» у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заявник, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи та не врахував, що відповідач визнав борг і не заперечував обставин написання ним гарантійного листа від 02 вересня

2013 року. Безпідставними є також посилання апеляційного суду на те, що в гарантійному листі чітко не встановлено обов`язку відповідача повернути борг, оскільки з його змісту вбачається намір повернути грошові кошти товариству. У судовому засіданні, представник позивача вказував про наявність у нього оригіналу гарантійного листа, що підтверджує виникнення договірних відносин між сторонами, однак суд зазначене проігнорував, вказав на відсутність оригіналу цього документа незважаючи на те, що ТОВ «Магнат Лідер» мав можливість його надати.

У порушення норм процесуального права апеляційний суд не ставив питання про обов`язкову участь у судовому засіданні відповідача з метою з`ясування фактичних обставин справи, а сама по собі відсутність договорів позики та поруки не спростовує наявність у відповідача обов`язку повернути грошові кошти позивачеві.

Станом на момент розгляду справи відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

04 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що з 01 липня 2013 року по 30 жовтня 2013 року ОСОБА_1 працював у ТОВ «Магнат Лідер» на посаді торгівельного агента.

02 вересня 2013 року ОСОБА_1 склав гарантійний напис, в якому вказав, що він згоден з боргом перед компанією «Магнат Лідер» в особі директора

ОСОБА_3 , що станом на 30 серпня 2013 року складає 28 991,70 грн, який планує повернути впродовж трьох-чотирьох місяців починаючи з вересня

2013 року.

Відповідно до прибуткового касового ордеру № 17 від 02 вересня 2013 року, виданого ТОВ «Магнат Лідер», сума 28 991,70 грн отримана за чеком

№ MA 0061026 для надання позики ОСОБА_1 згідно з договором позики (суди) від 02 вересня 2013 року.

Згідно з видатковим касовим ордером від 02 вересня 2013 року грошові кошти у розмірі 28 991,70 грн видані ОСОБА_4 на підставі договору позики

(суди) від 02 вересня 2013 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Магнат Лідер» про стягнення заборгованості за договором поруки частково, суд першої інстанції вважав встановленими наявність фактів, якими обгрунтовуються такі вимоги, зокрема наявність зобов`язання щодо повернення грошових коштів, що підтверджується копією гарантійного листа, складеного 02 вересня 2013 року ОСОБА_1 Суд відхилив заперечення представника відповідача про відсутність договорів позики та поруки на підтвердження позовних вимог ТОВ «Магнат Лідер», вказавши на те, що їх відсутність не спростовує наявності зобов`язання

ОСОБА_1 повернути грошові кошти ТОВ «Магнат Лідер», що підтверджується належними доказами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Магнат Лідер», апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог ТОВ «Магнат Лідер» за відсутності доказів на підтвердження виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин, а саме договору позики від

26 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 (кредитор) та

ОСОБА_1 (боржник), а також договору поруки від 27 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 (кредитор) та ТОВ «Магнат Лідер» (поручитель). Крім того з наданої позивачем копії гарантійного листа (розписки) неможливо встановити правові підстави боргових зобов`язань, що виникли між ТОВ «Магнат Лідер» та ОСОБА_1 , оскільки у ній відсутні посилання на договори позики та поруки, а також не визначені строки повернення грошових коштів, а вказано лише про те, що ОСОБА_1 планує їх повернути.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своєю правовою природою розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15.

Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частина друга статті 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 3 ЦПК України 2004 року).

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на підставу позову.

Підставою позову визнають обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги (стаття 119 ЦПК України 2004 року). Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин; до підстави позову не можуть входити обставини, що виступають доказами у справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків, вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Ураховуючи, що ТОВ «Магнат Лідер» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження правовідносин, на які воно посилалося, як на підставу своїх позовних вимог, що виникли з договору позики, укладеного 26 серпня

2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та договору поруки, укладеного 27 серпня 2012 року, між ОСОБА_2 та ТОВ «Магнат Лідер», суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Магнат Лідер».

Посилання у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не заперечував складення ним гарантійного листа не впливають на правильність висновків апеляційного суду, оскільки наведене не свідчить, що вказаний борг виник саме з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору позики від 26 серпня

2012 року, а право вимоги позивача виникло з договору поруки, укладеного між ним та ОСОБА_2

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду щодо встановлення ним обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обгрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнат Лідер» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник