Справа № 211/5160/18
Провадження № 2/211/382/19
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
14 травня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання Гулько А.С.,
представника позивача Бражко С.І., представника відповідача Гунченко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання права власності за набувальною давністю, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до реєстраційного посвідчення від 26.02.1974 р., а також договору купівлі-продажу від 03.12.1973 р., ОСОБА_2 була власником домоволодіння АДРЕСА_1 , який на підставі розписки продала ОСОБА_3 , а остання, в свою чергу, таким же способом шляхом укладення розписки продала будинок їй, позивачу, пообіцявши, що через суд визнає за собою право власності на домоволодіння та переоформить на неї, позивача. Вказані домовленості та передача грошей за будинок проведені 24 грудня 2004 року та саме з цього часу вона стала проживати у вказаному будинку та проживає в ньому до сих пір, сплачуючи кошти за його утримання та надані послуги. Так, ОСОБА_3 зверталась до суду про визнання розписки, укладеної між нею та ОСОБА_2 , щодо купівлі будинку, дійсним договором купівлі-продажу та визнання за нею права власності, однак за станом здоров`я не довела справу до кінця та померла. Неодноразово вона намагалась знайти спадкоємців ОСОБА_2 для оформлення спадщини, однак даних про них вона не має. На руках вона має оригінали документів на будинок, що підтверджує її добросовісне володіння вказаною нерухомістю. Тому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду 22 листопада 2018 року за клопотанням позивача зобов`язано Довгинцівський районний у місті Кривому Розі відділ ДРАЦСу ГТУЮ у Дніпропетровській області надати суду належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_2 . Закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.
Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року зобов`язано Першу криворізьку державну нотаріальну контору надати інформаційну довідку про наявність або відсутність спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 та, у разі наявності спадкової справи, копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року зобов`язано Центрально-Міський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надати суду належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 25 березня 2019 року за клопотанням представника позивача витребувано з Криворізької філії Державного нотаріального архіву інформаційну довідку щодо наявності чи відсутності спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в разі наявності, надати належним чином завірену копію спадкової справи.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в позові, просив задовольнити вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача виконкому Довгинцівської районної у місті ради, ОСОБА_5 О. ОСОБА_6 при винесенні рішення покладалась на рішення суду з підстав, викладених у відзиві на позов.
В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач, як законний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У позовній заяві вказано пор те, що продаж будинку АДРЕСА_1 відбувся АДРЕСА_2 розпискою від ОСОБА_3 , а останній в свою чергу таким же чином від ОСОБА_2 Тобто позивач була обізнана відносно ймовірних власників житла. Виходячи з положень статті 344 ЦК України, роз`яснень листа № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року ВССУ, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що з позивачкою вони знайомі з 2005 року як сусіди, з приводу будівництва будинку спілкувались. ОСОБА_1 купила будинок у попередніх мешканців, сплачує за комунальні послуги, весь час живе в будинку.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з 2002 року вона є квартальною уповноваженою. В 1980 році в будинку жила ОСОБА_3 , яка придбала будинок у ОСОБА_2 Потім ОСОБА_3 перепродала будинок ОСОБА_1 , а згодом ОСОБА_3 померла. Позивачка робить ремонт в будинку, сплачує за світло та газ, тощо.
Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу від 03 грудня 1973 року, ОСОБА_2 була власником будинку АДРЕСА_3 (а.с. 8-9 копія договору).
ІНФОРМАЦІЯ_3 1978 р. ОСОБА_2 померла (а.с. 95 ,98 копії актових записів).
Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
За нормами статті 344 ЦК України володіння майном, як підстава для визнання на нього права власності за набувальною давністю, має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.
Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років.
Також, пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю,суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу.
Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.
При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що придбала будинок за розпискою у попереднього власника ОСОБА_3 , яка в свою чергу теж на підставі розписки придбала будинок у належного власника ОСОБА_2 В обґрунтування своїх вимог позивач надає копію позовної заяви, датованої 11 грудня 2007 року, нібито складеної ОСОБА_3 , в якому остання стверджує, що придбала спірний будинок у ОСОБА_2 та просить визнати договір купівлі-продажу домоволодіння від 01.09.1982 р., складеного у формі простої розписки, дійсним, визнавши за нею право власності на спірне домоволодіння (а.с. 14-15).
Крім того, до суду надана копія ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу у справі № 2-1831/2005, яка датована вже 28 жовтня 2005 р., відповідно до якої 17 серпня 2005 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, однак позовну заяву залишено без розгляду в зв`язку з неявкою в судове засідання позивача без поважних причин (а.с. 67).
Вказані докази не підтверджують факт набуття права власності у ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 , оскільки справа не доведена навіть до розгляду по суті. Та навіть за умови підтвердження факту придбання за простою розпискою спірного домоволодіння ОСОБА_3 у ОСОБА_2 та визнання договору дійсним, в матеріалах справи відсутні підтверджуючі дані щодо продажу ОСОБА_3 позивачці спірного будинку, що спростовує зазначені нею підстави позову. Покази свідків щодо купівлі-продажу будинку ґрунтуються виключно зі слів позивача. Проживання її в будинку з 2004 р., наявність документів на будинок, сплата комунальних послуг, якими вона ж і користується, ремонт будинку, тощо, не дає підстав для визнання за нею права власності за набувальною давністю.
Таким чином, суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги, тому виходячи із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.
Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.321, 344 ЦК України, ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -
в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 травня 2019 р.

Суддя Д.М.Ніколенко