ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/1579/18

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/659/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участю секретаря судового засідання Шапко В.М.

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач, особа, яка подала скаргу: ОСОБА_2 ;

оскаржується рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 березня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

прізвище судді: ОСОБА_3 ; місце ухвалення рішення: м. Ніжин; дата складання повного тексту рішення: 11 березня 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, а саме, будинком АДРЕСА_1 , шляхом часткового демонтажу над його частиною скатного покриття даного будинку та відновлення попереднього стану покрівлі.

Позов обґрунтований тим, що позивачеві належить 1/2 частка у праві власності на вказаний будинок, власником іншої 1/2 частки є відповідач, який у липні 2017 року здійснив незаконну реконструкцію покрівлі з облаштуванням мансардного поверху над частиною будинку, якою фактично користується, через що стеля в тій частині будинку, яку фактично займає позивач, тріскається та осипається, а крім того, позивачеві заблоковано доступ до частини горища. Позивач виходив з непорушності права власності, прописаної у ст.. 321 ЦК України, та посилався на приписи ст..391 ЦК України, якою гарантовано власникові право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власним майном.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому частиною житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом відновлення попереднього стану скатного покриття даного будинку, яке існувало до початку будівництва ОСОБА_2 мансардного даху, та демонтажу ОСОБА_2 за власні кошти самовільно збудованого скатного покриття даного будинку. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом неповно було встановлено обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном ОСОБА_1 , оскільки останній не надав суду будь-яких доказів, які підтверджують дані доводи. Вказував, що суд першої інстанції безпідставно послався на положення ст. 376 ЦК України, застосувавши їх до даного спору, оскільки ним перебудовано лише дах над частиною будинку, яку він фактично займає, такий ремонт не є самочинним будівництвом у розумінні приписів ст.. 376 ЦК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належить 1 / 2 частка у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2018 року.

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 березня 2018 року зазначене право позивача ОСОБА_1 зареєстровано 23 березня 2018 року (а.с.14).

Згідно копії довідки КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18 вересня 2017 року відповідачеві ОСОБА_2 належить 1/2 частка в праві власності на буд. АДРЕСА_1 , підставою виникнення вказаного права є договір дарування частки у праві власності на житловий будинок від 05 червня 2014 року (а.с. 21 зворот).

Відповідно до копії Акту конкретного користування від 17 листопада 2014 року між сторонами визначений порядок користування даним будинком: ОСОБА_2 об`єкти із загальною площею квартири № АДРЕСА_2 -34,7 кв.м., ОСОБА_1 - об`єкти із загальною площею квартири №2- 39,3 кв.м (а.с. 22).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що перед початком виконання будівельних робіт на об`єкті ОСОБА_2 повинен був направити повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об`єкта. Відповідач здійснив самочинне будівництво, без згоди позивача, як співвласника будинку, чим створив перешкоди позивачу у користуванні його майном, а тому порушене право позивача підлягає захисту.

З таким висновком суду не може погодитися апеляційний суд, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Приписами ч. 7 ст. 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Захист приватного права від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння передбачено приписами ст.391 ЦК України.

З урахуванням змісту ч.7 ст. 376 ЦК України у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за вимогами про самочинне будівництво можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, а також і інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Згідно ч.1, 2 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Всупереч вказаним вимогам закону, позивачем не було подано суду жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем було створено перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Факт зведення відповідачем покрівлі над частиною будинку, в якій останній проживає, та відповідність таких дій будівельним нормам та правилам, не є підставами для задоволення даного позову, оскільки лише у випадку доведення позивачем порушення безпосередньо його права, суд вправі ухвалити рішення, яким зобов`язати особу, що здійснила зазначене будівництво, усунути вчинені перешкоди шляхом проведення відповідної перебудови.

Оскільки право позивача на користування та розпорядження майном відповідачем не порушено, а питання знесення самочинного будівництва за умови істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил здійснюється за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, підстави для задоволення позову відсутні.

Органи державної влади або органи місцевого самоврядування з такими вимогами до суду не звертались, порушеними права позивача не вважали.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції є таким, постановлено з порушенням вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до апеляційного суду, в сумі 1 057 грн 20 коп.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 березня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до апеляційного суду, в сумі 1 057 ( одна тисяча п`ятдесят сім) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання: Судді: