Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 707/857/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

10 травня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Семиволос І.М., Нарадько Л.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Стецяк В.М.,

представників третьої особи

за довіреністю Гунза С.М., Яковлєва А.О.,

Молчанович Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Самбірська районна державна адміністрація, Служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Черкаський районний суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 09.01.2009 між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, про що вчинений актовий запис № 1, який 03.10.2013 розірвано на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області.

За час перебування в шлюбі у них народилася дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ще до розірвання шлюбу з відповідачем, вони тривалий час спільно не проживали та сімейних відносин не підтримували, спільного господарства не вели.

У позові також вказано, що після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з нею та відповідач не цікавився матеріальним забезпеченням дитини і її здоров?ям, участі у її вихованні не брав. Уже впродовж більше як 4-х років відповідач зовсім не бере участі у вихованні доньки, не відвідує її, не цікавиться її життям, навчанням, фізичним та духовним станом і не бере участі в її утриманні.

За рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 550 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.10.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, зазначає, що 30.01.2016 вона уклала шлюб з ОСОБА_4 та прізвище ОСОБА_1 змінила на ОСОБА_1 . Донька називає вітчима батьком, який повністю замінив їй біологічного батька, він забезпечує її матеріально, виховує та піклується про неї, як про свою дитину.

До того ж, згідно розрахунку, виданого старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Черкаси, станом на 01.02.2018 заборгованість по аліментах ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини становить 27509,50 грн.

На думку позивача, така пасивна поведінка відповідача шкодить інтересам їхньої доньки та шкодить її самоусвідомленню, як майбутньої жінки, дружини, здатності в майбутньому правильно сприймати чоловіка і батька, як відповідальної, сильної людини, як годувальника сім`ї та на формування у дитини моральних цінностей.

Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у її житті, як з моральної, так і з правової точки зору.

Згідно висновку Самбірської районної державної адміністрації від 26.04.2018 № 02-30-1245/1-14 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , служба у справах дітей, з метою підготовки об?єктивного висновку щодо виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов?язків, звернулась з клопотанням до служби у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради про відібрання пояснень у ОСОБА_2 у даній справі.

Відповідно до інформації служби у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради встановлено, що 02.04.2018 працівники служби у справах дітей провели обстеження місця реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами обстеження з`ясовано, що за даною адресою відповідач не проживає вже близько 13 років. Зі слів матері ОСОБА_2 відомо, що її син зловживає алкогольними напоями, схильний до бродяжництва, перебуває на обліку у Черкаському обласному наркологічному диспансері.

Таким чином, позивач просить суд, - позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 04.06.2018 вказану цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою суду від 02.07.2018 прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували.

Крім того, ухвалою суду від 10.10.2018 замінено третю особу виконавчий комітет Черкаської міської ради на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей Черкаської міської ради.

Ухвалою суду від 08.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Стецяк В.М. позовні вимоги підтримала на підставі обґрунтувань, зазначених у позовній заяві. Додатково пояснила, що з 01.02.2018 відповідач також аліментів не сплачував, заборгованість не погасив. Він зовсім не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Таким чином, заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що уже понад 5 років відповідач зовсім не цікавиться дочкою, не бере участі у її вихованні, аліменти не сплачує. До того ж, останній раз він бачив дочку, коли їй було всього 02 роки; на даний час батько не виявляє бажання зустрітися з нею та поцікавитися її життям. З її боку жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинилося. Крім того, дочка вважає справжнім батьком свого вітчима, який турбується про неї, займається її вихованням та утриманням. Таким чином, просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати залишає за собою.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з?явився, будучи неодноразово повідомленим про час, дату та місце проведення судового засідання у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подано.

В судовому засіданні представник третьої особи Самбірської районної державної адміністрації за довіреністю - Гунза С.М. пояснила, що органом опіки та піклування було розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Самбірській районній державній адміністрації розглянуто вищезазначену заяву та винесено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно доньки - ОСОБА_5 . Крім того, зазначила, що дитину вони не опитували, оскільки мати вказала, що дочка не знає свого біологічного батька ОСОБА_2 та вважає рідним батьком свого вітчима. Таким чином, не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради за довіреністю - Молчанович Н.О. не заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Крім того, пояснила, що відповідач ОСОБА_2 не звертався в Служби у справах дітей Черкаської міської ради щодо участі у вихованні дитини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки. Вона проживає останні три роки в с. Ралівка, Самбірського району Львівської області. Як їй відомо, після розірвання шлюбу її рідна сестра ОСОБА_1 проживає разом з дочкою ОСОБА_3 Її колишній чоловік ОСОБА_2 останній раз бачив дочку ОСОБА_5 , як їй було лише два роки. Після того вона його ніколи не бачила та його місце проживання їй не відоме. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 сестра свій номер телефону не змінювала і ніяким чином не перешкоджала спілкуванню батька з дитиною.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона досить давно товаришує з позивачкою ОСОБА_1 Як їй відомо, ОСОБА_2 є колишнім чоловіком позивачки, з яким вона розлучилася у 2013 році, коли дочці було два роки. Після розірвання шлюбу відповідач ніколи не відвідував свою дочку ОСОБА_5 та не надавав матеріальної допомоги на її утримання. Нинішній чоловік ОСОБА_1 піклується про ОСОБА_5 , як свою рідну і вона вважає його своїм рідним батьком.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представників третіх осіб, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 від 05.07.2011, актовий запис № 36).

На підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 03.10.2013 (справа № 1318/2406/12) розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Ралівською сільською радою Самбірського району Лювівської області 09.01.2009, актовий запис № 1.

Крім того, за рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19.12.2013 (справа № 452/3251/13-ц) стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 550 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.10.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

Між тим, згідно даних довідки № 15-1-36 4964 від 13.02.2018, виданої Центральним відділом державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, заборгованість по аліментах гр. ОСОБА_2 на користь гр. ОСОБА_1 , на утримання дитини, станом на 01.02.2018 становить 27509,50 грн.

Також, в судовому засіданні достовірно встановлено, що батько дитини - ОСОБА_2 дошкільний навчальний заклад, де навчалася його дочка ОСОБА_5 , не відвідував. Крім того, на батьківські збори у школі він ніколи не приходив, з вчителями не спілкувався, не цікавиться успіхами та проблемами дочки. Батько тривалий час з дочкою стосунків не підтримує, свідомо уникає спілкування.

Відповідно до висновку № 02-30-1245/1 від 26.04.2018 Самбірської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, - є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час розгляду справи, даний висновок батьком ОСОБА_2 не оскаржувався.

Крім того, відповідно до інформації служби у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради від 02.04.2018 № 1042/30-03-03, встановлено, що 02.04.2018 працівники служби у справах дітей провели обстеження місця реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами обстеження з`ясовано, що за даною адресою відповідач не проживає вже близько 13 років. Зі слів матері ОСОБА_2 відомо, що її син зловживає алкогольними напоями, схильний до бродяжництва, перебуває на обліку у Черкаському обласному наркологічному диспансері. На її думку, ОСОБА_2 є безвідповідальним батьком, якщо його не цікавить рідна дочка.

Як зазначено в Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має права на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Статтею 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав, в т.ч. - п. 2 ч. 1 - якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України). Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Під час розгляду справи, встановлено факт системного невиконання ОСОБА_2 обов`язку по вихованню дитини та відсутності його намірів, бажання і в подальшому займатись питаннями виховання та утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; батько, тобто, відповідач по справі, взагалі не вчиняв жодних дій та заходів, направлених на виконання ним батьківських обов`язків щодо своєї дитини. На думку суду, ОСОБА_2 , як батько дитини не виконує батьківські обов`язки щодо своєї доньки, не цікавиться її життям, здоров`ям, проблемами, успіхами у навчанні, не приймає участі у її вихованні, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не відвідує і взагалі не спілкуються з дитиною без поважних причин, не забезпечує їй необхідне матеріальне утримання, що вказує на те, що він свідомо ухиляється та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки і таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних від нього причин.

Крім того, відсутні дані, які б свідчили про те, що хтось чинить будь-які перешкоди у спілкуванні батька із дочкою. Таким чином, суд вважає, що батько мав всі достатні та реальні можливості спілкуватися із дочкою та виховувати її.

Також, суд вважає, що відсутні підстави вважати висновок органу опіки та піклування № 02-30-1245/1 від 26.04.2018 необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини.

Таким чином, судом встановлено, що вищевикладені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітньої дочки - ОСОБА_5 є наслідком винної поведінки відповідача, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а навпаки буде повністю відповідати її інтересам.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Приймаючи таке рішення, суд вважає, що воно є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Крім того, відповідає висновкам ВС, що викладені у постановах: від 26.12.2018 у справі № 404/6391/16-ц, від 13.03.2019 у справі №631/2406/15-ц.

Крім того, слід звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав.

До того ж, судові витрати (сплачений 10.05.2018 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за подачу позову), слід залишити за позивачем, враховуючи відповідне клопотання позивача.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Декларацією ООН прав дитини (1959), Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 354, 355 ЦПК суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 (гр-н України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , код НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) батьківських прав щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 24 травня 2019 року.

Головуючий: С. М. Позарецька