Ухвала

31 травня 2019 року

м. Київ

справа № 753/5689/17

провадження № 61-10147ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що 03 серпня 1996 року вона уклала із ОСОБА_1 шлюб. Від даного шлюбу вони мають повнолітню доньку - ОСОБА_3 та неповнолітнього сина - ОСОБА_4

Зазначала, що наразі шлюбні стосунки між сторонами припинено, їх поновлення неможливе, так як у них існують різні погляди на життя, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Майнових спорів між сторонами немає.

Вказувала, що неповнолітній син - ОСОБА_4 залишається проживати разом з нею.

Переконувала, що відповідач спілкується з дітьми періодично та постійної матеріальної допомоги не надає і, вона утримує дітей за власний рахунок.

Стверджувала, що повнолітня дочка - ОСОБА_3 продовжує навчатися в Університеті державної фіскальної служби України, відвідує курси німецької мови у Інституті Гете та проживає разом з нею.

Зазначала, що для забезпечення належних умов проживання дітей, вона сплачує щомісяця 5 500,00 грн за оренду квартири.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просила розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2006 року народження, у розмірі 5 000,00 грн до його повноліття, а також аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3 , 1997 року народження, у розмірі 5 000,00 грн до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , 2006 року народження, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн, щомісячно, починаючи з 28 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , 1997 року народження, яка продовжується навчатися, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, щомісячно, починаючи з 28 березня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років. В решті вимог позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

15 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 4 000,00 грн і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення аліментів у розмірі 2 218,00 грн, а також скасувати рішення в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину у розмірі 2 000,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір, а саме, що справа належить до однієї з найпоширеніших категорій справ.

Ціна позову, з огляду на положення пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України, є меншою, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (960 500,00 грн).

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер, предмет та ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому касаційне провадження у цій справі не підлягає відкриттю.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков