Справа № 445/230/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Бакаїм М. В.

з участю секретаря Стеців Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований її колишній зять - ОСОБА_2 , який не проживає за даною адресою з 2007 року.

За таких обставин позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги позову підтримала.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні 24.04.2019 р. вимоги позову підтримав та дав пояснення аналогічні за змістом позовної заяви, просив позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.

За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача ОСОБА_4 , проти чого представник позивача не заперечує.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що її колишній чоловік ОСОБА_2 в 2007 році поїхав з дому і з того часу в будинку не проживає, речей його немає.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні 24.04.2019 р. пояснила, що вона є сусідкою позивачки, часто буває у неї вдома. Відповідач не проживає у будинку ОСОБА_1 більше як 10 років, його речей в будинку немає.

Заслухавши пояснення учасників представників позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до витягу реєстраційного посвідчення, виданого Золочівським МБТІ 1'8.04.1994 року, позивачка ОСОБА_1 є власником будинку по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки № 696 Сасівської сільської ради Золочівського району від 16.10.2018 року, будинкової книги для прописки громадян, разом із позивачкою у її будинку в с.Ушня, зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 .

Згідно актів обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 14.02.2019 року та 26.03.2019 року, ОСОБА_2 не проживає в будинку ОСОБА_1 близько 11 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не відноситься до членів сім`ї власника будинку,оскільки з донькою позивачки ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_2 розлучився, про що свідчить свідоцтво про розлучення серії НОМЕР_1

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно дост. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст.ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин.

Аналіз зазначених норми дає підстави для висновку про те , що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім"ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності.

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Суд вважає, що є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Крім того, право відповідачем не оспорюється.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований, але протягом 10 років не проживає у вищевказаному будинку, а позивач у зв`язку з його реєстрацією позбавлений можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищезазначеним будинком, чим обмежуються його права як власника згаданого об`єкта нерухомості.

На підставі ст.ст. 12, 19, 81, 141, 263-265, 273, 274-279, 280, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області або через Золочівський районний суд Львівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М. В. Бакаїм