Справа № 466/4181/18 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/696/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

в травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на її користь коштів на утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000 грн. щомісячно, що підлягають індексації, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що Шевченківським районним судом м. Львова вирішується спір про розірвання шлюбу з відповідачем. Від подружнього життя у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку матеріально утримувати малолітнього сина, ОСОБА_4 , що є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН - НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН - НОМЕР_2 , проживаючої та зареєстрованої за адресою АДРЕСА_3 , аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнення аліментів проводити з часу пред`явлення позову 30 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН - НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою - АДРЕСА_2 ) судовий збір в доход держави в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , вапеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів у розмірі 2000 гривень, щомісячно, які будуть стягуватися з відповідача, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Покликається на те, що відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами свою неспроможність сплачувати кошти на утримання сина у розмірі 3000 гривень щомісячно, оскільки факт офіційного непрацевлаштування не може свідчити про відсутність у нього доходів, тому його доводи про те, що суд повинен стягувати з нього аліменти в мінімальному розмірі є нічим іншим, як голослівним твердженням, яке спростовується матеріалами справи. Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції, на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач визнав той факт, що він має стабільні офіційні доходи, однак аліменти він згідний сплачувати у мінімальному розмірі, а інші витрати на утримання дитини згідний нести не на підставі рішення суду про стягнення з нього аліментів, тобто, відповідач визнав той факт, що він матеріально спроможний сплачувати аліменти у розмірі 3000 гривень, однак через особисту неприязнь до позивачки, він не бажає цього робити офіційно. Також, звертає увагу суду, на те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що у відповідача є проблеми зі здоров`ям, що у нього на утриманні перебувають інші діти, непрацездатна дружина, чи батьки. Враховуючи зазначене просить змінити рішення суду першої інстанції та стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позову та здійснити розподіл судових витрат в порядку передбаченому ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховуючи потреби дитини, наявність у відповідача обов`язку по утриманню дитини, дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати щомісячно на користь позивачки 2000.00 грн. на утримання дитини до досягнення нею повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України, в редакції чинній на момент спірних правовідносин, передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитин, разом з яким проживає дитина.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, утому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 29.08.2008 року у Брюховицькій селищній раді м. Львова, ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син, ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження, у якому ОСОБА_1 записана матір`ю дитини, а ОСОБА_3 - батьком дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 кошти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н., добровільно не надає, не виконує батьківського обов`язку по матеріальному утриманню сина, який таких коштів потребує.

Матеріалами справи безспірно підтверджується і цього не заперечував відповідач, що малолітній син сторін проживає разом з матір`ю.

Враховуючи потреби дитини, визначений законом мінімальний розмір аліментів, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2000.00 грн. щомісячно, оскільки батько дитини є особою молодого віку, працездатний, будь-яких протипоказань до роботи немає, крім того, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено наявності об`єктивних обставин, які б перешкоджали отриманню відповідачем постійних доходів, щоб забезпечити належне виконання ним обов`язку з матеріального утримання малолітнього сина.

А відтак, зважаючи на рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, а також встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який батьки повинні забезпечити дитині, потреби дитини, матеріальне становище батька дитини, який не має постійного заробітку, колегія суддів, з врахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, відповідає встановленим обставинам справи, і не вбачає підстав для стягнення аліментів у розмірі 3000.00 грн.

Встановлення судом першої інстанції протипоказань для працевлаштування відповідача, в тому числі і на високооплачувану роботу для поліпшення його матеріального стану, його працевлаштування на високооплачувану роботу та отримання відповідного заробітку, є підставою для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів в порядку, передбаченому ст. 192 СК України.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови проживання дитини, і при цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Висновки суду першої інстанції про потребу дитини у коштах для її гармонійного, повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини, для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, є обґрунтованими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував матеріальний стан як позивача так і відповідача, виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 потребує допомоги на утримання малолітнього сина, а вирішуючи питання щодо розміру аліментів врахував матеріальне становище відповідача, який не має постійної роботи та заробітку, разом з тим є особою молодого віку, працездатний, будь-яких протипоказань до роботи немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20.05.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П .