КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6373/2019 Головуючий у 1 інстанції - Колесник О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування квартири недійсним, визнання договору купівлі - продажу майнових прав на квартиру недійсним в частині покупця, поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ПАТ «ХК «Київміськбуд» про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування квартири недійсним, визнання договору купівлі - продажу майнових прав на квартиру недійсним в частині покупця, поділ майна подружжя.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» в частині позовних вимог про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування квартири недійсним, поділ майна подружжя - закрито.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предмет позову та його правові підстави не є тотожними відповідно до спору, що вирішувався в рамках розгляду цивільної справи 753/16461/15-ц. Та обставина, що позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя нажитого як за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу так і за час шлюбу, вже були заявлені раніше і по ним ухвалено остаточне рішення суду, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з даним позовом, оскільки ним суттєво змінені правові підстави позову.

В даному позові він просив визнати угоди недійсними, оскільки вони вчинені на підставі фіктивної довідки ТзОВ Експлуатаційна компанія «Комфорт сервіс» від 26 травня 2015 року, в якій не зазначено його право на користування житлом. Крім того, угоди вчинялися без його на те згоди, хоча сторони по справі перебували у шлюбі. Тобто , просив визнати угоди недійними з інших правових підстав, а суд першої інстанції не звернув на це увагу та закрив провадження по справі.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач та її представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив і того, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.10.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.11.2016 року у справі №753/16461/15-ц, позовні вимоги позивача частково вирішено, у зв`язку із чим наявні підстави для закриття провадження у справі у відповідності до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно наведеної норми, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально - правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально - правових відносин між сторонами.

Предмет позову - це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Як убачається із змісту позовних вимог, ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив:

- Встановити факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 як чоловіка та жінки, однією сім`єю, без реєстрації шлюбу протягом періоду з 08 березня 2010 року по дату реєстрації шлюбу - 05 жовтня 2012 року;

- Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 червня 2015 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рубльовою К.О., зареєстрований в реєстрі за № 624.

- Визнати частково недійсним договір купівлі - продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , у частині покупця, що укладений 15 березня 2013 року між ПАТ ХК «Київміськбуд» (Продавець) і ОСОБА_3 , ( Покупець ), перевівши права покупця за цим договором на ОСОБА_6 , а також на ОСОБА_5

- Здійснити розподіл спільного майна подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_5 виділивши ОСОБА_4 , в особисту приватну власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , а також виділивши ОСОБА_5 в особисту приватну власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 8.04.2016 року визнано факт спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а в задоволенні вимог з 8.03.2010 року по липень 2011 року відмовлено; поділено майно подружжя, набуте за час спільного проживання; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 14 285 грн. компенсації вартості частини майна, в задоволенні частини позову ОСОБА_6 до ОСОБА_9 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 , поділу даної квартири, визнання квартири АДРЕСА_3 спільним сумісним майном подружжя, поділу даної квартири було відмовлено (Том І а.с.132-142).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.10.2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 8.04.2016 року залишено без змін (Том І а.с. 171-178).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 21.11.2016 року відмовлено ОСОБА_11 у відкритті касаційного провадження (Том І а.с. 179-182).

В даній справі позивачем було пред`явлено ті ж позовні вимоги до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , однак, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позов заявлено з тих же правових підстав, що й були предметом розгляду у справі №753/16461/15-ц, в рамках якої було ухвалене рішення, яке набрало законної сили.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_6 він просив визнати угоди недійсними не лише тому, що майно, щодо якого були вчинені договори, є спільною сумісною власністю подружжя, а й тому , що угоди були вчинені з порушенням вимог закону, а саме на підставі фіктивних довідок та без його згоди як подружжя на їх вчинення.

Колегія суддів вважає, що правові підстави позову позивачем змінено, а це не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до тих же відповідачів з тими ж вимогами, однак, з інших правових підстав.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції повинна бути скасована, а справа передана до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :