Справа № 633/224/19
провадження 2/633/94/2019
Р І Ш Е Н Н Я
12 вересня 2019 р. смт.Печеніги
Печенізький районний суд Харківської області
у складі : головуючого судді Смирнова В.А.
за участю секретаря судових засідань Меденець Т.С.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Печеніги цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю « Центр інженерно- інструментальних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення додаткових матеріальних збитків ( витрат), понесених внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю « Центр інженерно- інструментальних технологій» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення додаткових матеріальних збитків ( витрат), понесених внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Позивач вказує, що 21 червня 2016 року Печенізьким районним судом Харківської області було винесено рішення за позовом ТОВ ДіМєрус Інженерінг до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по справі про солідарне відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, ТОВ Центр інженерно-інструментальних технологій - був третьою особою, яка не заявляла самостійних вимог на предмет спору.
Свої позовні вимоги Страхова обгрунтовувала тим, що 21.06.2016 року рішенням Печенізького районного суду Харківської області встановлено, що ОСОБА_2 , власник транспортного засобу FORD SIERRA д.н. НОМЕР_1 повідомив суд, що своєї згоди на керування належним йому транспортним засобом ОСОБА_3 не надавав. ОСОБА_1 пояснив, що самовільно, не запитуючи дозволу власника забезпеченного транспортного засобу, заволодів та керував цим транспортним засобом. Враховуючи викладене, суд при ухваленні вказанного рішення дійшов висновку про відсутність відповідної правової підстави для використання ОСОБА_1 забезпеченного транспортного засобу.
Отже, тільки рішенням суду від 21.06.2016 було встановлено, що 06.11.2015р. ОСОБА_1 неправомірно володів забезпеченим транспортним засобом, про що не було відомо як під час розгляду справи про притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 так й страховику на день виплати страхового відшкодування, а даний факт встановлено лише 21.06.2016 року при ухваленні рішення, яке набрало законної сили 12.07.2016 року.
Зазначений факт встановлений рішенням суду 21.06.2016 свідчить про те, що відповідальність ОСОБА_1 , який керував забезпеченим транспортним засобом та скоїв ДТП, не була застрахована (п.1.4. Закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), що виключає обов*язок Страхової здійснити виплату страхового відшкодування на користь власника пошкодженого автомобілю - ТОВ ЦІІТ.
Отже, Страхова помилково виплатила страхове відшкодування за шкоду, завдану не страхувальником, а іншою особою, і це не може бути підставою для виникнення будь-яких обов`язків у ОСОБА_2 , як страхувальника так і у страхової компанії.
Загальні підстави для відшкодування шкоди визначені частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Про це йдеться мова і в ст. 1192 ЦК України.
Стягнути з відповідача судові витрати по справі.
Представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутності, позов визнав повністю.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Дослідивши надані позивачем письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, не протиречать закону та підлягають задоволенню.
До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 21 червня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь фірми « ДІМЄРІУС ІНЖЕНЕРІНГ» товариство з обмеженою відповідальністю 11 105, 35 грн. ( аркуші 9-13).
Норми права які застосував суд.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.
При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.
За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право.
Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.
Отже, у страхуванні відповідальності навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини з відшкодування витрат у порядку регресу.
Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом.
На підставі наведеного, вважаючи доведеним факт сплати позивачем страхового відшкодування у зазначеному в позові розмірі та наявність у позивача права на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, приймаючи до уваги те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача в на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 5-10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. ч. 1 ст. 1166, ч.1 с. 1191 ЦК України, суд,
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю « Центр інженерно - інструментальних технологій» - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр інженерно - інструментальних технологій» судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду в розмірі 1 921 ( одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.А. Смирнов