Справа № 346/2226/18
Провадження № 22-ц/4808/596/19
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В

з участю представників Отинійської селищної ради Кінащука В.П. та Святненка С.В., позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Отинійської селищної ради, третя особа: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про визнання права власності на самочинне будівництво, з апеляційною скаргою голови Отинійської селищної ради на рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 січня 2019 року, ухвалене суддею Беркещук Б.Б.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У травні 2018 року позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинне будівництво та просила визнати за нею право власності на самочинно збудовану господарську будівлю гараж, який знаходиться по АДРЕСА_1 , 14 селища АДРЕСА_2 .

Позивач заявлені вимоги обґрунтувала тим, що рішенням виконавчого комітету Отинійської селищної ради за №97 від 27 грудня 1990 року вирішено продати їй квартиру АДРЕСА_3 . Пунктом 2 рішення за будинком закріплена земельна ділянка площею 1568 кв.м.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 лютого1992 року придбала вказану квартиру та на земельній ділянці, яка обліковується за будинком, збудувала гараж. За договором квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 30,7 кв.м і становить ? частину двоповерхового чотирьохквартирного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

У 2015 році завершила будівництво гаража і у квітні 2018 року звернулася до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області з проханням реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Однак, їй було відмовлено у реєстрації, оскільки будівництво є самочинним.

У квартирі проживає з 1977 року і у користуванні, крім вищевказаного нерухомого майна, був дерев`яний сарай, розташований на земельній ділянці. Через відсутність фундаменту, сарай вважався тимчасовою спорудою і не був вказаний в технічному паспорті на квартиру та у договорі купівлі- продажу.

У 2004 році вирішила збудувати на місці сараю гараж. Оскільки земельна ділянка, яка обліковується за вказаним будинком, була в законному користуванні всіх співвласників, звернулася до них з проханням надання згоди на будівництво вищевказаного гаражу. 23 березня 2004 року власники квартир за № 1, 2, 4 будинку за АДРЕСА_1 подали до виконавчого комітету Отинійської селищної ради письмову заяву згоду, якою погодили будівництво гаражу.

Після цього знесла дерев`яний сарай і на його місці розпочала будівництво спірного гаража. У зв`язку з сімейними обставинами та скрутним матеріальним становищем вказане будівництво було завершено в 2015 році.

Зазначає, що здійснила вказане будівництво на земельній ділянці, яка є в її та інших співвласників будинку користуванні. Фактично, між співвласниками будинку вже давно склався порядок користування даною земельною ділянкою і кожен огородив частину земельної ділянки, якою користується.

Самочинним будівництвом не порушила прав та інтересів ні територіальної громади с-ща Отинія в особі Отинійської селищної ради, ні всіх співвласників будинку та користувачів земельної ділянки, яка обліковується за даним будинком, ні суміжних землекористувачів чи інших громадян. Ніхто із них не пред`являє до неї будь-яких претензій з приводу спірного будівництва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до Отинійської селищної ради, третя особа: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж в АДРЕСА_2 ринковою вартістю 19500 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний гараж побудований позивачем з дотриманням діючих архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних норм і правил, його технічний стан відповідає вимогам надійності та безпечності експлуатації, будівельно-монтажні роботи виконані з дотриманням вимог державних стандартів, будівельних норм і правил, гараж розміщений на земельній ділянці з дотриманням регламентованих відстаней по пожежній та санітарній безпеці, позивач здійснила вказане будівництво на земельній ділянці, яка перебуває у її та інших співвласників будинку користуванні, та всі співвласники будинку погодилися з вказаним будівництвом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У березні 2019 року голова Отинійської селищної ради подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що земельна ділянка біля будинку АДРЕСА_1 . Отинія є власністю територіальної громади селища, перебуває у володінні співвласників будинку АДРЕСА_4 вул. Свободи та відноситься до земель запасу Отинійської селищної ради, а тому отримати у власність дану земельну ділянку неможливо ні співвласниками, ні окремо позивачу.

Селищна рада відмовила позивачу у наданні земельної ділянки у власність чи користування. Крім цього, селищна рада неодноразово повідомляла суд про те, що позов не визнає, оскільки відсутні підстави для його задоволенні.

Між співвласниками будинку вже давно склався порядок користування земельною ділянкою і кожен з співвласників огородив частину земельної ділянки, якою користується. Позивач збудувала гараж на частині земельної ділянки, яка є у її фактичному користуванні. Проте судом 1 інстанції не було взято до уваги заяву ОСОБА_2 , який користувався земельною ділянкою для садівництва, до Отинійської селищної ради за 2015 рік про передачу права на земельну ділянку за набувальною давністю ОСОБА_3 .

Позивач розпочала будівництво без відповідних дозволів та проекту на будівництво нерухомого майна, після притягнення її до адміністративної відповідальності не припинила самочинного будівництва та її було притягнуто до відповідальності відповідно до ч.7 ст. 96 КУпАП, а також надано припис про усунення даного порушення в установлений термін.

Також не було взято судом до уваги та не надано відповіді на клопотання про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача, співвласників будинку № АДРЕСА_4 по вул. Свободи та суміжних землекористувачів.

Незрозуміло з чого виходив суд про відсутність істотних порушень будівельних норм і правил під час будівництва самовільної будови позивачем та визнання за нею права власності.

Позивач зазначила, що ще у 2004 році, коли нею було розпочато будівництво, співвласники будинку подали заяву-згоду на будівництво гаражу до виконавчого комітету Отинійської селищної ради. Тобто вже в той час позивач усвідомлювала, що будівництво може бути незаконним, оскільки земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні всіх співвласників і належить до власності територіальної громади, яка є її розпорядником.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Отинійської селищної ради за № 97 від 27 грудня 1990 року вирішено продати ОСОБА_1 квартиру за АДРЕСА_3 . Пунктом 2 вказаного рішення за вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 1568 кв.м. (а.с.7-8).

На підставі вищевказаного рішення 04 лютого 1992 року укладений договір купівлі-продажу, згідно якого виконавчий комітет Отинійської селищної ради продав, а позивач ОСОБА_1 купила квартиру за АДРЕСА_3 . Даний договір нотаріально посвідчений державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 318. Згідно п.1 вказаного договору квартира позивача складається з двох житлових кімнат, житловою площею 30,7 кв.м, і становить 1/4 частину двоповерхового чотирьохквартирного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд сараю, двох вбиралень, огорожі, розміщених на земельній ділянці площею 1568 кв.м. Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано за позивачем в Коломийському МБТІ в реєстровій книзі за № 810, що стверджується штампом Коломийського МБТІ, проставленим на звороті вищевказаного договору купівлі-продажу (а.с.9).

Позивач у 2004 році вирішила на місці тимчасової споруди ( дерев`яного сараю) збудувати господарську будівлю гараж.

23 березня 2004 року власники квартир за № 1, 2, 4 будинку за АДРЕСА_4 подали до виконавчого комітету Отинійської селищної ради письмову заяву згоду, якою погодили будівництво гаражу, що стверджується копією заяви згоди співвласників будинку : власника квартири за № 1 ОСОБА_2 , власника квартири за АДРЕСА_5 4 ОСОБА_4 , власника квартири за АДРЕСА_6 ОСОБА_5 (а.с.10).

Вказане будівництво позивач завершила у 2015 році, що стверджуються виданим їй 09 травня 2018 року технічним паспортом (а.с.11-14).

Кадастровим планом земельної ділянки підтверджується, що площа земельної ділянки, яка обліковується за будинком за АДРЕСА_4 становить 0,15 га, що саме на даній земельній ділянці розміщений спірний гараж і суміжним землекористувачем від точки В до точки Г є ОСОБА_6 (а.с.98).

Цільове призначення земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно звіту про оцінку вартості гаража як господарської будівлі до квартири АДРЕСА_3 його ринкова вартість ( в генплані літ «Д» ) становить 19500 гривень (а.с.23-32).

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представників апелянта, які вимоги скарги підтримали, позивача, яка заперечила вимоги скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегією суддів встановлено, що спір виник у зв`язку з тим, що позивач збудувала гараж без належної дозвільної документації, і таке будівництво згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним. Земельна ділянка, на якій здійснено будівництво, належить до земель запасу Отинійської селищної ради.

Відповідно до статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

В силу ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог, якщо вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).

Із контексту норм частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норми частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та користувачем, якщо такий є і не являється забудовником. Це єдина умова для визнання права власності на об`єкт нерухомості за такою особою.

В судовому засіданні з`ясовано, що Отинійська селищна рада заперечила щодо надання позивачу земельної ділянки, де знаходиться самочинна будівля, оскільки земельна ділянка повинна належати всім співвласникам будинку АДРЕСА_4 .

Згідно розпорядження від 20 червня 2017 року №39-0 рішення №402-8/2017 від 08 червня 2017 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» не підписано селищним головою, оскільки на земельній ділянці здійснюється незаконне будівництво магазину, що підтверджується висновком архітектурно-будівельної інспекції від 17 березня 2017 року №387/1009/2017 . Враховуючи, що у будинку є 4 співвласники, буде порушено право власності співвласника, який не надав згоди і не звернувся до селищної ради із заявою про виготовлення технічної документації, а тому призупинено дію рішення №402-8/2017 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» (а.с.56).

Згідно листа голови смт. Отинія від 26 вересня 2017 року на звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 з приводу надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, селищна рада, з врахуванням ст.376 ЦК України вимагала від ОСОБА_1 знесення в місячний термін самочинного збудованого нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці, що належить територіальній громаді селища Отинія. Після знесення самовільно збудованого об`єкта містобудування відповідно до ч.2 ст. 124 ЗК України земельна ділянка на конкурентних засадах буде передана в оренду для поповнення місцевого бюджету селища або передана об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 14 по вул. Свобода (а.с. 57).

Згідно постанови №49/1009/02-43/2017 по справі про адміністративне правопорушення встановлено початок будівництва нетипового приміщення по АДРЕСА_4 , чим порушено п.2.2.1 ст. 36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та постановлено визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 96 КУПап та накласти на неї штраф у розмірі 6800 гривень (а.с. 60-61).

За обставин відсутності доказів надання ОСОБА_1 . Отинійською селищною радою права власності чи користування земельною ділянкою, на якій здійснено самочинне будівництво , колегія суддів вважає, що за позивачем не може бути визнане право власності на самочинну споруду - гараж, оскільки земельна ділянка, у встановленому законом порядку не надавалася позивачу під вказане нерухоме майно.

Крім цього, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» зазначено, що самочинним вважається будівництво, якщо воно збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі. Не може вважатися наданням земельної ділянки акт вибору, або лише рішення органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або для розробки проекту забудови.

У п. 6 зазначеної Постанови вказано, що таке самочинне будівництво не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та продажу.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом «Про регулювання містобудівної діяльності», що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», а також будівельний паспорт та технічні умови; отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Згідно п.12 (абз.12) Постанови, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до п. 21 зазначеної Постанови, при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов`язковим (стаття 7 Закону України «Про архітектурну діяльність», стаття 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що спорудження гаража здійснене без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, без отримання дозволу на будівництво, та за відсутності доказів надання у встановленому законом порядку земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, суд першої інстанції, у порушення вимог, передбачених чинним законодавством, задовольняючи позовні вимоги, без належних на те підстав визнав право власності за позивачем на самочинно збудовану будівлю, а тому рішення підлягає до скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу голови Отинійської селищної ради задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Отинійської селищної ради, третя особа: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про визнання права власності на самочинно збудовану господарську будівлю-гараж, що знаходиться в АДРЕСА_4 - АДРЕСА_7 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта