Справа № 373/200/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 травня 2019 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Опанасюка І.О.,

при секретарі Олійник Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому справу № 373/200/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом і враховуючи змінені позовні вимоги просить змінити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, від 07 жовтня 2015 року, збільшивши аліменти до 1300 гривень, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду до досягнення сином повноліття.

Посилається на те, що на підставі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 20 серпня 2015 року до повноліття дитини.

19 лютого 2019 року було відкрито провадження по даній справі і призначено підготовче судове засідання по справі на 14 год. 00 хв. 21 березня 2019 року.

21 березня 2019 року справу в зв`язку з неявкою відповідача було відкладено на 19 квітня 2019 року.

19 квітня 2019 року справу в зв`язку з неявкою відповідача було відкладено на 14 травня 2019 року.

14 травня 2019 року справу в зв`язку з неявкою відповідача було відкладено на 30 квітня 2019 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, на адресу суду надіслала заяву в якій позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_2 , в судові засідання не з`являється, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неодноразової неявки не повідомляє.

Розгляд справи здійснювався відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2015 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Від сумісного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12 лютого 2004 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції в Київської області, батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.10).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Було вирішено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 20 серпня 2015 року і до повноліття дитини (а.с.6).

Згідно довідки УДМСЦВВ № 163 від 12 грудня 2018 року позивач працює на посаді "медсестра" у даному закладі. Загальна сума доходу за період з 01.06.2018 по 30.11.2018 становить 29533.31 гривень (а.с.12).

Суд приймає до уваги подані позивачем докази та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами сімейного законодавства щодо обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей та їх правом на зменшення чи збільшення розміру стягуваних аліментів у передбачених законом випадках.

Відповідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дані положення Закону також враховані в роз`ясненнях Верховного Суду України, що викладені в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Аналіз статті 192 СК України свідчить про те, що за позовом одержувача аліментів суд може збільшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення здоров`я дитини та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Дослідивши подані сторонами докази суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України ( в редакції Закону № 2037-VIII від 17 травня 2017 року ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що зміни в законодавстві в частині збільшення мінімального розміру аліментів відносяться до інших випадків, як підстав зміни розміру аліментів, про які зазначено в ч. 1 ст. 192 СК України.

Отримання аліментів в меншому розмірі, ніж законодавчо визначено, є порушенням прав дитини.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову, а саме збільшити розмір аліментів до 1300 гривень.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

В силу ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 180, 182, 183, 192 СК України, ст.ст. 12, 80, 81, 141, 263-265, 268, 273354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року, на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 700 гривень щомісяця до розміру 1300 гривні щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду до досягнення дітиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Виконавчий лист по справі № 2-1005/2015-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей - відкликати.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаюча по АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Судове рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Суддя І.О.Опанасюк Япис):