Єдиний унікальний номер судової справи 4484/4135/18
Провадження № 22-ц/812/807/19
Категорія 23 Доповідач апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

16 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

без участі учасників справи, належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Агрофірма Корнацьких» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року, ухвалене головуючим суддею Паньковим Д.А., того ж дня о 14 годині 39 хвилині, повний текст рішення складено 28 лютого 2019 року,у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати,

встановила:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 звернулись до суду із позовомдо ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати.

Позивачі зазначали, що у 2003 році кожна з них уклала з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договори оренди земельних часток (паїв) розміром по 4,78 умовних кадастрових гектарів, розташованих в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, отримавши орендну плату за п`ять років та надавши 29 серпня 2003 року відповідачу довіреності на право користування земельними частками.

01 січня 2007 році відповідач, використавши довіреності від імені позивачів, уклав від їх імені нові договори оренди земельних часток (паїв) строком на 50 років.

В 2013-2014 роках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом на виділення у натурі земельної частки (паю), отримали свідоцтва про право власності на земельні ділянки і їм стали належати:

-на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2013 року по 1/2 частині таких земельних ділянок: площею в 2,5345 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею в 1,4169 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею в 1,4116 га, кадастровий номер НОМЕР_1 ;

-на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 серпня 2014 року по 1/2 частині таких земельних ділянок: площею в 0,0171 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею в 0,0171, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею в 0,2049 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею в 0,2049 га, кадастровий номер НОМЕР_1 ;

-на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 травня 2013 року по 1/2 частині земельної ділянки площею в 2,6078 га, кадастровий номер НОМЕР_1 .

-2-

Позивачі вказували, що після реалізації ними права на виділ у натурі земельних часток (паїв), предмет вищезазначених договорів оренди змінився, а тому договори оренди припинилися. Крім того, позивачі зазначали, що з 2007 року, з часу переукладення від їх імені договорів оренди, вони орендну плату не отримували та відповідач земельні ділянки використовував без достатньої правової підстави.

Посилаючись на те, що відповідач не бажає розірвати укладені між ними договори оренди, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили вказані договори розірвати та стягнути на їх користь за період з 2015 по 2018 роки по 12 275 грн. 01 коп. орендної плати кожній.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що самі по собі обставини виділення земельних часток (паїв) в натурі на місцевості не припиняють правовідносин за раніше укладеними договорами оренди земельних часток (паїв), позивачами не доведено, що отримані ними у власність земельні ділянки, були орендованими ним земельними частками (паями) площею 4,78 умовних кадастрових гектарів та наголошував, що позивачами пропущено строк звернення з позовом до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Розірвано договір оренди земельної частки (паю) від 01 січня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», як орендарем, щодо оренди земельної частки паю розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів та договір оренди земельної частки (паю) від 01 січня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», як орендарем, щодо оренди земельної частки паю розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, які розміщені в межах земельної ділянки, закріпленої кадастровим планом земельних часток (паїв), переданих у користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 12 275 грн. 01 коп. невиплаченої орендної плати за 2015-2018 роки та по 1 409 грн. 60 коп. судового збору кожній.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами доведено порушення відповідачем умов договорів та їхніх прав щодо систематичного неотримання орендної плати.

Водночас, суд пославшись на зміст п.2.3 укладених між сторонами договорів, який визначає обов`язок сторін переукласти договір у разі виділення в натурі орендодавцеві земельної частки (паю), вважав, що спірні договори зберігають чинність та їх умови діють до їх переукладення. Крім того, суд дійшов висновку, що позов заявлено в межах встановленого цивільним законодавством строку звернення до суду з огляду на триваючий характер порушень.

Не погодившись із таким рішенням суду, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачами недоведена вина відповідача у затримці виплати орендної плати, судом не враховано те, що між сторонами були відсутні будь-які договірні відносини щодо депонування грошових коштів у депозиті нотаріуса для сплати орендної плати та невірно застосовані норми матеріального права щодо пропуску позивачами позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

-3-

Відповідно до п.17 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Пункт 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 р. за №101/4322, передбачає, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

При відмові орендаря розірвати цей договір та припинити користування земельною ділянкою право власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в загальному порядку.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частинами 2-4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 роз`яснює, що при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

З матеріалів справи вбачається, що з 1996 року згідно сертифікату серії НОМЕР_2 (реєстраційний номер 1508) та сертифікату серії НОМЕР_3 (реєстраційний номер 1509) ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 мали право на земельні частки (паї) в колишньому КСП «Світанок» Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с. 33, 34). 01 січня 2007 року між ОСОБА_1 та окремо між ОСОБА_2 , як орендодавцями, від імені яких договори підписав представник ОСОБА_3 , та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», як орендарем, було укладено два договори оренди земельних часток (паїв) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів кожна, які розміщені в межах земельної ділянки, закріпленої кадастровим планом земельних часток (паїв), переданих у користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких», строком на 50 років до 31 грудня 2056 року (включно) (а.с. 37, 38).

-4-

В 2013-2014 роках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом на виділення у натурі земельної частки (паю), отримали свідоцтва про право власності на земельні ділянки і їм стали належати:

-на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2013 року по 1/2 частині таких земельних ділянок: площею в 2,5345 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею в 1,4169 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею в 1,4116 га, кадастровий номер НОМЕР_1 ;

-на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 серпня 2014 року по 1/2 частині таких земельних ділянок: площею в 0,0171 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею в 0,0171, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею в 0,2049 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею в 0,2049 га, кадастровий номер НОМЕР_1 ;

-на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 травня 2013 року по 1/2 частині земельної ділянки площею в 2,6078 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.7-18, 20-31).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з часу отримання позивачами вказаних свідоцтв на право приватної власності на землю вони набули статусу власників земельних ділянок, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договорів оренди, а тому договори оренди земельних часток (паїв) слід вважати припиненими. При цьому не заслуговують на увагу доводи відповідача про не доведення позивачами ідентичності земельних ділянок земельним часткам (паям), оскільки ним не надано доказів на підтвердження цього. Оскільки відповідач добровільно заперечував розірвати договори, то вони підлягали розірванню судом.

Між тим, суд першої інстанції задовольняючи позов в частині розірвання договорів оренди, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договорів оренди щодо виплати орендної плати, не звернув уваги на підстави та обставини, наведені у позові.

Так, обґрунтовуючи підставність позову про розірвання договорів оренди позивачі посилались на те, що після реалізації ними права на виділ у натурі земельних часток (паїв), предмет вищезазначених договорів оренди змінився, а тому договори оренди припинилися. Земельні ділянки відповідач використовував без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що суд першої інстанції був іншої думки та припустився помилки з`ясовуючи обставини, якими позивачі обґрунтовували свої вимоги в частині підстав розірвання договорів оренди, колегія суддів вважає, що на підставі пунктів 3,4 частини 1 статті 376 ЦПК України мотивувальна частина рішення суду в частині вирішення вищезазначених вимог підлягає зміні з врахуванням підстав та обставин наведених у даній постанові.

Посилання відповідача на пропуск позивачами позовної давності колегія суддів вважає безпідставним, оскільки порушення прав позивачів є триваючим, тому що земельні ділянки їм не повернуті, хоча договір і припинився в силу вищенаведених норм законодавства.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем були надані довідки про суми нарахованої позивачам орендної плати за період з 2015 року по 2017 рік, які останніми не отримані (а.с. 35, 36).

-5-

Саме ці довідки суд поклав в обґрунтування рішення про стягнення заборгованості за орендну плату та стягнув суми заборгованості за вказані роки в загальному розмірі по 12 275 грн. 01 коп. кожному з позивачів. Апеляційна скарга не містить доводів того, що вказані суми стягнуті безпідставно.

За такого відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України рішення суду в цій частині як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, слід залишити без змін.

Посилання в апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на те, що судом невірно застосовані положення статті 537 ЦК України щодо виконання зобов`язання внесенням боргу в депозит нотаріуса та не враховані вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом 22 лютого 2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, не заслуговують на увагу, оскільки є наслідком невірного тлумачення норм чинного земельного законодавства щодо належного виконання обов`язків орендаря з оплати орендної плати.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з позивачів на користь відповідача за подання апеляційної скарги не підлягає стягненню судовий збір у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення по суті задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року в частині мотивувальної частини рішення щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договорів оренди землі змінити з врахуванням підстав та обставин наведених у даній постанові.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.