Справа № 442/7720/18
Провадження № 2/442/239/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючої судді Курус Р.І.

з участю секретаря судових засідань Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

з участю представника відповідача сільського голови Вовків О.М.

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з уточненням позовних вимог (а.с. 65-66) просить визнати незаконним та скасувати рішення ХХ сесії сьомого демократичного скликання Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області №226 від 13 квітня 2018 року «Про залишення у комунальній власності земельної ділянки на АДРЕСА_1 »; зобов`язати Нагуєвицьку сільську раду Дрогобицького району Львівської області розглянути у передбачений законом спосіб питання про затвердження Детального плану території під розміщення житлового будинку, господарських споруд і будівель у с. Нагуєвичі по АДРЕСА_2 Набережна, який подано на затвердження сесії сільської ради 18.12.2017 року за вхідним №60.

16.11.2019 року ухвалою судді відкрито провадження по даній справі. Постановлено проводити розгляд зазначеної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 17.12.2018 року.

17.12.2018 року розгляд цивільної справи відкладено для надання можливості відповідачу подати відзив на позовну заяву на 28.12.2018 року.

28.12.2018 року ухвалою судді постановлено проводити розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 29.01.2019 року.

29.01.2019 року протокольною ухвалою, з врахуванням вимог ст. 19 ЦПК України та позиції Верховного Суду, висловленої в постанові №589/3937/17 від 27.12.2018 року постановлено проводити розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження, зі стадії підготовчого судового засідання. В підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 19.02.2019 року для надання можливості сторонам подати докази згідно письмового клопотання позивачки від 29.01.2019 року.

19.02.2019 року в підготовчому судовому засіданні продовжено перерву у зв`язку з поданням представником позивачки ОСОБА_2 заяви про часткову зміну предмету позову до 12.03.2019 року.

12.03.2019 року в підготовчому судовому засіданні продовжено перерву для надання можливості відповідачу ознайомитись з позовною заявою третьої особи до 26.03.2019 року.

26.03.2019 року в підготовчому судовому засіданні продовжено перерву за клопотанням представника відповідача на 18.04.2019 року.

18.04.2019 року в підготовчому судовому засіданні продовжено перерву для надання можливості представнику позивача подати докази на 13.05.2019 року.

13.05.2019 року позивач та їх представник в підготовче судове засідання не з`явились, подавши заяву про проведення такого у їхній відсутності, позов підтримують. В поданій заяві також подано клопотання про витребування від відповідача та Регіональної газової компанії "Львівгаз" письмових доказів матеріалів техдокументації щодо прокладання траси газових мереж зовнішнього постачання на території населеного пункту села Нагуєвичі Дрогобицького району. Крім того, просить прийняти до спільного розгляду позов третьої особи ОСОБА_3

Представник Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області сільський голова Вовків О.М. позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов. Щодо прийняття до спільного розгляду позовної заяви ОСОБА_3 заперечила з огляду на її безпідставність. Вказала, що оспорюване рішення Нагуєвицької сільської ради жодним чином не порушує право власності ОСОБА_3 , оскільки згідно наявної в сільській раді технічної документації, яка подана на затвердження сільської ради самим ОСОБА_4 , та частина охоронної зони газопроводу середнього тиску на вул. Набережна в с. Нагуєвичі, а саме шириною чотири метри по два метри з обох боків від зовнішньої стінки газопроводу вздовж усієї протяжності вітки, яка залишена у комунальній власності, не зачіпає земельну ділянку ОСОБА_3 Що стосується клопотання про витребування доказів, покладається на думку суду.

Вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, визначені у ст. 197 ЦПК України.

Так, позивачем 29.01.2019 року подано клопотання про витребування від відповідача письмових доказів матеріалів техдокументації щодо прокладання траси газових мереж зовнішнього постачання на території населеного пункту села Нагуєвичі Дрогобицького району, у зв`язку з чим в судовому засіданні, з врахуванням думки учасників справи, було оголошено перерву для надання можливості відповідачу самостійно подати вказані докази.

В подальшому, за клопотанням позивача (а.с. 58-64), було приєднано подані ним докази та відповідь відповідача про відсутність у розпорядженні сільської ради матеріалів техдокументації щодо прокладання траси газових мереж зовнішнього постачання на території населеного пункту села Нагуєвичі Дрогобицького району, у зв`язку з чим представник позивача не наполягала на розгляді письмового клопотання від 29.01.2019 року.

В подальшому, 13.05.2019 року позивачем повторно подано вказане клопотання про витребування письмових доказів від відповідача та Регіональної газової компанії "Львівгаз" письмових доказів матеріалів техдокументації щодо прокладання траси газових мереж зовнішнього постачання на території населеного пункту села Нагуєвичі Дрогобицького району.

Вирішуючи вказане клопотання позивача про витребування доказів, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасники справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч. 2 ст. 83 ЦПК України.

Якщо таке клопотання подане з пропуском встановленого строку суд залишає його без задоволення, окрім випадків, коли особа, яка його подає обґрунтовує неможливість його подання у строк, встановлений законом з причин, що не залежали від неї.

Перевіривши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання про витребування доказів подано з порушенням встановленого у ч. 2 ст. 83 ЦПК України строку, а тому його необхідно залишити без задоволення. Обставини неможливості подання даного клопотання у встановлений законом строк позивачем не обґрунтовані, позивачу було відомо вже у судовому засіданні 19.02.2019 року про відсутність у розпорядженні сільської ради витребовуваних матеріалів, проте 13.05.2019 року нею подане повторне клопотання про їх витребування, зокрема, як від відповідача, у якого вони відсутні, так і від Регіональної газової компанії "Львівгаз".

Вирішуючи питання юрисдикції даного спору, суд виходить з наступного.

Так, позивачем пред`явлено позов, в якому з уточненням позовних вимог (а.с. 65-66) вона просить визнати незаконним та скасувати рішення ХХ сесії сьомого демократичного скликання Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області №226 від 13 квітня 2018 року «Про залишення у комунальній власності земельної ділянки на АДРЕСА_1 »; зобов`язати Нагуєвицьку сільську раду Дрогобицького району Львівської області розглянути у передбачений законом спосіб питання про затвердження Детального плану території під розміщення житлового будинку, господарських споруд і будівель у с. Нагуєвичі по АДРЕСА_2 Набережна, який подано на затвердження сесії сільської ради 18.12.2017 року за вхідним №60.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочні розглядати і вирішувати питання у різних галузях, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, у галузі житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Реалізуючи ці повноваження, органи місцевого самоврядування наділені правом приймати управлінські рішення.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною шостою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

На підставі частини сьомої цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України в частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень.

ОСОБА_1 звернулась же до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення ХХ сесії сьомого демократичного скликання Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області №226 від 13 квітня 2018 року «Про залишення у комунальній власності земельної ділянки на АДРЕСА_1 району Львівської області» та зобов`язати Нагуєвицьку сільську раду Дрогобицького району Львівської області розглянути у передбачений законом спосіб питання про затвердження Детального плану території під розміщення житлового будинку, господарських споруд і будівель у с. Нагуєвичі по АДРЕСА_1 , який подано на затвердження сесії сільської ради 18.12.2017 року за вхідним №60.

При цьому в матеріалах справи немає жодних доказів, які б свідчили про наявність порушеного приватного майнового права ОСОБА_1 , що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, оскільки останньою не набуто права власності на спірну земельну ділянку.

Більше того, виникнення спірних правовідносин в даній справі обумовлено протиправною бездіяльністю відповідача щодо вирішення питань, які в силу законодавчих приписів належать до його виключної компетенції як органу місцевого самоврядування, тому законність таких дій (бездіяльності) підлягає перевірці адміністративним судом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня, 30 травня та 28 листопада 2018 року у справах № 536/233/16-ц (провадження № 14-5зц18), № 127/16433/17 (провадження № 11-461апп18) та № 820/4219/17 (провадження № 11-1029апп18) відповідно.

Посилання позивача на те, що оспорюваним рішенням порушено її майнові права та інтереси відповідно до чинного рішення про №107 "Про розроблення детального планування території під розміщення житлового будинку та сгоподарських споруд у АДРЕСА_3 . Нагуєвичі АДРЕСА_4 . АДРЕСА_5 та фактично безпідставно вилучено та залишено у комунальній власності села частину земельної ділянки, на яку їй надано дозвіл на виготовлення та виготовлено за її особисті кошти відповідною ліцензованою організацією Детальний план території під розміщення житлового будинку та господарських споруд на вулиці Набережна у с. Нагуєвичі площею 0,20 га, - є безпідставним, оскільки прийняття рішення органом місцевого самоврядування про розроблення детального плану території не означає позитивного вирішення питання про надання земельної ділянки позивачці у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування.

Вказане узгоджується з практикою Великої Палати Верховного Суду (постанова від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16 (провадження 11-986апп18)), в якій зазначено про те, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб (постанова від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18)).

В даному ж випадку, сільською радою не приймалось жодного рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи виділення земельної ділянки позивачці у власність, а лише було прийнято рішення про розроблення детального плану території, який (детальний план) на сьогоднішній день так і не затверджений. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з ... питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ...».

Оскільки, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з покладенням на суб`єкта владних повноважень обов`язку доказувати правомірність своїх дій чи рішень, що значно звужує принцип змагальності порівняно із цивільним процесом, відтак розгляд даної справ в порядку цивільного судочинства (юрисдикційна невідвідповідність), не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на положення зазначених норм права, суд приходить до переконання про наявність обґрунтованих підстав для закриття провадження в даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, з посиланням на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, оскільки провадження в даній справі підлягає закриттю, а відтак відсутні підстави для прийняття до спільного розгляду позову третьої особи ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 197-200, 255, 294 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В залученні ОСОБА_5 яка ОСОБА_6 до участі в даній справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та в прийнятті до спільного розгляду позову ОСОБА_1 до Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_1 до Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення передати до канцелярії Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області для проведення автоматизованого розподілу справи.

В задоволенні клопотань позивачки ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, - закрити.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 її право на звернення з даним позовом до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення ухвали 16 травня 2019 року.

Головуюча суддя Курус Р.І.