КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7558/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 362/542/13-ц

30 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Козоріз Сергія Васильовича на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року, постановлену під головуванням судді Кравченко Л.М, про відмову у відкриті провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частину житлового будинку, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Москалюк Валентина Михайлівна про визнання рішення та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку недійсним, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права власності -відмовлено.(а.с.230-238 т.3)

У задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, 3-ті особи: ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Москалюк Валентина Михайлівна про визнання рішення та державного акту на право приватної власності на землю недійсним, визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки -відмовлено (том 3, а.с. 230-238).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.07.2016 року, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2016 року залишено без змін. (а.с.55-68 т.4)

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12.07.2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання рішення та державного акту на право приватної власності на землю недійсним, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с.126-128 т.4). В іншій частині судові рішення у касаційному порядку не оскаржувались.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М. від 21 лютого 2018 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання у справі за правилами загального позовного провадження.

06 грудня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Васильківського міськрайонного суду Київської області із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частину житлового будинку, посилаючись на те, що на час винесення рішень судами у даній справі були відсутні належні докази за їх позовними вимогами до відповідачів, які зараз у них є, зокрема висновок №14705 оціночно-будівельного експертного дослідження від 10 жовтня 2018 року, саме відсутність доказів вартості частки відповідачів у спірному будинку і стало підставою відмовив задоволенні їх позову у даній справі.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року відмовлено у відкриті провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частину житлового будинку.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 25 лютого 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Козоріз Сергій Васильович направив до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року в повному обсязі, цивільну справу направити до суду першої інстанції для її розгляду по суті разом з зустрічним позовом.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду є незаконною, постановлена із порушенням норм процесуального права. Зазначав, що дійсно у 2013 році ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про припинення права власності на нерухоме майно, а саме 1/12 частку кожного з відповідачів у житловому будинку АДРЕСА_1 шляхом виплати їм грошової компенсації вартості часток, кошти внесені на депозит суду. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.07.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в частині заявлених ними позовних вимог - відмовлено. Своє рішення суд обґрунтовував тим, що згідно висновку №0218 експертного будівельно-технічного дослідження від 13 липня 2012 року експертом визначена лише залишкова вартість спірного будинку, дійсна ринкова вартість спірного будинку визначена з урахуванням вартості земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_3 , а отже не може братися до уваги, оскільки не визначає дійсну ринкову вартість лише спірного будинку, право власності відповідачів на частку в якому позивачі просять припинити та, враховуючи те, що сторонами клопотання про призначення експертизи не заявлялось, суд був позбавлений можливості самостійно визначити ринкову вартість ј частини спірного будинку. Тобто, приймаючи рішення у справі, суд відмовив у задоволенні їх позову не з тих підстав, що їх вимоги суперечать вимогам законодавства - а тому не підлягають задоволенню, а виключно з підстав технічної неспроможності суду визначити самостійно ринкову вартість ј частини спірного будинку без урахування вартості земельної ділянки.

На даний час на замовлення ОСОБА_1 , судовим експертом Комашко Р.В., було проведено оціночно-будівельне експертне дослідження домоволодіння АДРЕСА_1 без урахування вартості земельної ділянки, вартості гаража під літерою «Г» та веранди під літерою «І» та встановлено ринкову вартість будинку під літерою «А» та дійсну вартість ј частини будинку.

Враховуючи, що питання по суті спору щодо припинення права на частку у спірному майні та визнання права власності на частину житлового будинку судами вирішено не було, вони, як співвласники спірного будинку, знову були вимушені звернутися до суду із зустрічною позовною заявою.

З огляду на те, що під час попереднього розгляду справи за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права власності рішення про закриття справи не приймалося, позивачі від позову не відмовлялися, як і не приймалося рішення по суті спору, вважає, що посилання суду першої інстанції на наявність правових підстав, визначених п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України, для відмови у відкритті провадження за зустрічним позовом є незаконним та помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги порушують основний принцип судочинства - остаточність судового рішення, оскільки в даній справі є таке, що набрало законної сили рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Єдиною обставиною, яка відрізняє подану відповідачами зустрічну позовну заяву, від раніше поданого ними позову - це оціночна вартість спірного майна. Проте таку вартість не можна вважати підставою позову, оскільки вона змінюється постійно і залежить від дати проведення оцінки, в той час, як дійсні підстави позову (юридичні факти, якими обґрунтовано зустрічний позов) не змінилися.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Козоріз Сергій Васильович підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник адвокат Кобилянський Віктор Анатолійович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Іванковичівська сільська рада Васильківського району Київської області та приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Москалюк Валентина Михайлівна в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частину житлового будинку, суд першої інстанції виходив з того, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_12 ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом в якому просили припинити право власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за кожною на 1/12 частку у спільному майні- будинку АДРЕСА_1 з виплатою їм грошової компенсації вартості їх часток, яка внесена на депозит суду, вартість часток визначена на підставі експертного будівельно-технічного дослідження. Також просили визнати за кожним із позивачів право власності в розмірі 1/12 частки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їм та їх брату ОСОБА_15 після смерті їх матері ОСОБА_16 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 по 1/4 частині за кожним. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_15 помер. ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_15 на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом його дружині ОСОБА_4 та донькам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (по 1/12 кожній). Відповідачі ніколи не користувалися цим будинком, не приймали участь у його утриманні. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 13.07.2012 року вартість 1/4 частини будинку становить 9018, 93 грн. Враховуючи наявність визначених ст. 365 ЦК України підстав для припинення права особи на частку в спільному майні, просили позов задовольнити.

У одне провадження з первісним позовом була об`єднана справа за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, 3-ті особи: ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Москалюк Валентина Михайлівна про визнання рішення та державного акту на право приватної власності на землю недійсним, визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.07.2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права власності - відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, 3-ті особи: ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Москалюк Валентина Михайлівна про визнання рішення та державного акту на право приватної власності на землю недійсним, визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки відмовлено.

У касаційному порядку переглядалися зазначені вище судові рішення лише в частині позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, 3-ті особи: ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Москалюк Валентина Михайлівна про визнання рішення та державного акту на право приватної власності на землю недійсним, визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки.

За результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_5 , рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12.07.2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання рішення та державного акту на право приватної власності на землю недійсним, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання рішення та державного акту на право приватної власності на землю недійсним, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, ІНФОРМАЦІЯ_2 грудня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частину житлового будинку.

Зустрічні вимоги обґрунтовували тим, що відповідачі ніколи не користувалися цим будинком, не приймали участь у його утриманні, та є всі, передбачені ст. 365 ЦК України, підстави для припинення їх права на частку в спільному майні, зокрема, частка відповідачів є незначною, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, й таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників, оскільки відповідачі мають інше житло.

Також в зустрічній позовній заяві посилались на те, що на час винесення рішень судами у даній справі були відсутні належні докази оцінки спірного будинку та частки відповідачів у даному будинку, що й стало підставою для відмови в позові, а на даний час вказані докази наявні, зокрема висновок №14705 оціночно-будівельного експертного дослідження від 10 жовтня 2018 року, яким встановлено ринкову вартість будинку під літерою «А» та дійсну вартість ј частини будинку без урахування земельної ділянки, гаража під літерою «Г» та веранди під літерою «І» в розмірі 20625 грн., які внесені ними на депозит суду.

З урахуванням наведеного, просили суд припинити право ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на 1/12 частку кожного в будинку АДРЕСА_1 та визнати за кожним із позивачів право власності на 1/12 частки вказаного житлового будинку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена у пункті 2 частини першої ст. 186 ЦПК України підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті, а тому наявність у тотожному спорі рішення суду, що набрало законної сили, є перешкодою для повторного звернення до суду з таким самим позовом.

У тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається. Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, перш за все пов`язана з виключністю судового рішення. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, необхідність застосування п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України обумовлена, зокрема, неприпустимістю розгляду судами одного і того ж спору двічі. Підставою для прийняття судового рішення про відмову у відкритті провадження у справі може бути лише наявність на час вирішення питання про відкриття провадження у справі рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Для застосування вказаної підстави для відмови у відкритті провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави відмовити у відкритті провадження у справі.

Як встановлено вище, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.07.2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права власності - відмовлено.

У мотивувальній частині судових рішень зазначено, що згідно висновку № 0218 експертного будівельно-технічного дослідження від 13 липня 2012 року експертом визначена лише залишкова вартість спірного будинку, дійсна ринкова вартість спірного будинку визначена з урахуванням вартості земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_3 , а отже не може братися до уваги оскільки не визначає дійсну ринкову вартість лише спірного будинку, право власності на частку якого позивачі просять припинити та враховуючи те, що сторонами клопотання про призначення експертизи не заявлялось, суд позбавлений можливості самостійно визначити ринкову вартість ј частини спірного будинку.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суди вказали, що позивачі в даному позові, як на підставу свої вимог, посилались на ст. 365 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що для припинення права власності відповідачів на частку у спільному будинку наявні всі передбачені ст. 365 ЦК України підстави. Проте, суд критично ставиться до такої позиції позивачів у справі, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що сторони у справі не проживають у спірному будинку, вказаний житловий будинок ні позивачами, ні відповідачами не використовується як постійне місце проживання, так як сторони постійно проживають та зареєстровані у м АДРЕСА_1 , а відповідно є незрозумілим з чого виходили позивачі у справі при обґрунтуванні неможливості спільного володіння і користування спірним майном з відповідачами у справі, зважаючи на те, що відповідні правовідносини щодо спільного користування спірним майном між сторонами ще не виникли, а тому висновки позивачів про неможливість спільного володіння і користування спірним будинком є необґрунтованими і передчасними.

Обґрунтовуючи свій висновок, з яким погодився суд апеляційної інстанції, суд першої інстанції вказав, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права власності відповідачів на нерухоме майно задоволенню не підлягає через недоведеність та необґрунтованість, оскільки позивачами не надано доказів в обґрунтування обставин, на які вони посилаються як на підставу для задоволення своїх вимог, одночасно під час судового розгляду було встановлено обставини, якими спростовуються доводи позивачів у справі, при цьому також не визначена ринкова вартість 1/4 частки спірного будинку.

Таким чином позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права власності на нерухоме майно судом було вирішено остаточно та відмовлено з підстав недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що, ухвалюючи рішення 03 лютого 2016 року, Васильківський міськрайонний суд Київської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права власності відповідачів на нерухоме майно виключно з підстав технічної неспроможності суду визначити самостійно ринкову вартість ј спірного будинку без урахування вартості земельної ділянки, оскільки вони не відповідають змісту судового рішення.

У поданому при новому розгляді справи зустрічному позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права відповідачів на частку у спільному майні та визнання права власності на частину житлового будинкуне наведено нових обставин, які змінилися з часу ухвалення рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2016 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 12.07.2016 року, позов поданий з тих самих підстав, між тими самими сторонами.

Враховуючи зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про можливість звернення позивачів до суду із зустрічною позовною заявою, у зв`язку з не вирішенням під час розгляду справи та ухвалення рішення Васильківський міськрайонний суд Київської області 03 лютого 2016 року, по суті спору щодо припинення права на частку у спірному майні та визнання права власності на частину житлового будинку.

Наявність висновку №14705 оціночно-будівельного експертного дослідження від 10 жовтня 2018 року, яким встановлено ринкову вартість будинку під літерою «А» та дійсну вартість ј частини будинку без урахування земельної ділянки, гаража під літерою «Г» та веранди під літерою «І» в розмірі 20625 грн., не може бути підставою для повторного звернення до суду з тотожним позовом.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип остаточності рішень суду і юридичної визначеності (принцип resjudicata). Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») від 28 жовтня 1999 року (п. 61).

Таким чином, рішення суду в цивільній справі, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частину житлового будинку, на підставі п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2016 року суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду вимогам процесуального права колегія суддів відхиляє, так як суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо відкриття провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частину житлового будинку, правильно визначився із характером спірних правовідносин, складом учасників справи, підставами позову та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, та дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження за зустрічним позовом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Козоріз Сергія Васильовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Козоріз Сергія Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: