ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року м. Чернівці

Справа № 720/1328/16

Провадження №22-ц/822/335/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар - Собчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку місця проживання, головуючий у І-й інстанції - Ляху Г.О.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» у липні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, третя особа - орган опіки та піклування Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку місця проживання.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено генеральну угоду № 24-2.001/07-ГУ, на підставі якої між банком та відповідачем укладено кредитний договір № 24-2.001-001/07-СК від 22 листопада 2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за генеральною угодою та кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 24-2.001-001/07-ДИ01, згідно з яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме, земельну ділянку площею 0,1697 га, кадастровий номер НОМЕР_1 яка розташована на території с . Буда Новоселицького району Чернівецької області, та житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_2 , та належать йому на праві власності. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, у порядку, встановленому п. 6.1 іпотечного договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку», позивач в позасудовому порядку набув право власності на предмети іпотеки. А тому просив позбавити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування житловим будинком шляхом їх виселення та надання іншого місця проживання в квартирі АДРЕСА_4 , яка належить на праві спільної сумісної власності, в тому числі ОСОБА_1 , та зобов`язати виконавчий комітет Магальської сільської ради Новоселицького району зняти з реєстрації обліку місця проживання відповідачів.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2016 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права користування житловим будинком по АДРЕСА_2 шляхом їх виселення з даного будинку.

Встановлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 інше місце постійного проживання в квартирі АДРЕСА_4 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині встановлення відповідачем місця проживання.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції порушує його права власності, оскільки квартира АДРЕСА_4 належить йому та його близьким на праві спільної сумісної власності, а тому встановлення місця проживання в даній квартирі відповідачам, які не мають ніякого відношення до зазначеної квартири, є безпідставним.

На апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 подав відзив в якому просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право власності на іпотечне нерухоме майно, направив відповідачам вимогу про виселення, однак вони відмовляються у добровільному порядку виселитися з жилого будинку, право власності на який набув позивач.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, що згідно з п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2007 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено генеральну угоду № 24-2.001/07-ГУ від 22 листопада 2007 року, на підставі якої між банком та відповідачем укладено кредитний договір № 24-2.001-001/07-СК від 22 листопада 2007 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання 22 листопада 2007 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно з яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме, земельну ділянку площею 0,1697 га, кадастровий номер НОМЕР_1 яка розташована на території с. Буда Новоселицького району Чернівецької області , та житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_2 , який належать йому на праві власності.

Також вбачається, що між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року, Додаткову угоду № 1 від 27 листопада 2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 02 грудня 2015 року, відповідно до яких банк відступив право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, а також всіма іншими договорами забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Поліс».

15 квітня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» в позасудовому порядку набуло право власності на предмети іпотеки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 156).

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною другою статті 109 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок по АДРЕСА_2 , який був переданий в іпотеку, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 серпня 2003 року, виданого 06 серпня 2003 року виконкомом Магальської сільської ради на підставі рішення виконкому Магальської сільської ради від 06 серпня 2003 року за № 156.

Отже, житловий будинок, який є предметом іпотеки, був придбаний не за рахунок кредитних коштів.

Згідно з частиною 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 8 частини 3 статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Звернувшись до апеляційного суду із скаргою, заявник посилався на те, що оскаржуваним рішенням порушено його право спільної сумісної власності на квартиру за АДРЕСА_4 , яка належить йому та його родичам. Відповідачі ніякого відношення до цієї квартири не мають.

За приписами чинного законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що визначено як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до абз. 2 п. 14 ст. 70 ПК України кожен платник податків зазначає реєстраційний номер своєї облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) в усіх звітних або інших документах, а також в інших випадках, передбачених законодавством України.

Як вбачається з інформаційної довідки, власником квартири за АДРЕСА_4 є апелянт ОСОБА_1 , якому належить реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) - НОМЕР_2 .

Однак відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Новоселицьким РВ УМВС України в Чернівецькій області від 12 січня 1998 року, належить РНОКПП - НОМЕР_4 (т.1 а.с. 323-324).

З огляду на викладене, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Новоселицьким РВ УМВС України в Чернівецькій області від 12 січня 1998 року, РНОКПП - НОМЕР_4 , є іншою та відміною особою від апелянта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 2-м відділом ЧМВ УМВС України в Чернівецькій області від 08 квітня 2003 року, РНОКПП - НОМЕР_2 .

Згідно з частинами 1, 4 статті 41 КУ України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідні норми містять частини 1, 2 статті 321 ЦК України.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві.

За таких обставин, вселяючи відповідачів до квартири за АДРЕСА_4 , суд першої інстанції належним чином не перевірив чи дійсно дана квартира належить відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив право власності апелянта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідачу ОСОБА_1 зазначена вище квартира належить на праві спільної сумісної власності спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , апелянту ОСОБА_1 та іншим в рівних долях (т. 2 а.с. 84-87, 154-157).

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мають інше постійне житло, а тому їх не може бути виселено з житлового будинку без надання іншого постійного житла.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15 та 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до частин 1, 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України в редакції Кодексу 2004 року, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Враховуючи те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, внаслідок порушення норм процесуального права не встановлено фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 6 201 грн.

Отже, з ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід стягнути 6 201 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку місця проживання відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , 6 201 (шість тисяч двісті одну) гривню у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови - 23 травня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк