Справа № 127/2126/19
Провадження № 22-ц/801/1051/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 рокуСправа № 127/2126/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Оніщука В.В.,

Суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М..,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року, постановлене в складі судді Медяної Ю.В., в залі суду,

встановив:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, за час спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачем вказано, що спільне життя із відповідачем не склалося через постійні конфлікти та суперечки, на даний час проживають окремо, дитина перебуває на її утриманні, а відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/7 частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача вже стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки доходів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від колишнього шлюбу, а також аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частки доходів, щомісячно, і до досягнення дитиною трьох років, що свідчить про значні витрати відповідача.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій зазначає про неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема позивач у апеляційній скарзі зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було враховано що відповідач є працездатною здоровою людиною, а визначені судом аліменти у розмірі 1/7 частки доходів щомісячно, є недостатніми для гармонійного розвитку дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим, ухвалене з правильним застосуванням норм процесуального права, а апеляційна скарга висновків суду не спростовує.

Апеляційна скарга на підставі ст. 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 03 квітня 2018 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою, виданою головою правління ОСББ «Тимофіївська 6» від 12 жовтня 2018 року №692 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 07 лютого 2019 року № 51, відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14).

Згідно з довідкою Замостянського відділення державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 27.02.2019 №8290/15.24-25/2 відкрито виконавче провадження стосовно стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2010 року і до досягнення повноліття (а.с. 33).

Вирішуючи питання про розмір стягуваних аліментів судом першої інстанції в основу було взято те, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від колишнього шлюбу, та аліменти на утримання дружини у розмірі 1/8 частки доходів щомісячно, починаючи з 22 січня 2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , трьохрічного віку, а тому вказані витрати є значними для відповідача, що ставить його в скрутне матеріальне становище.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення.

У ч. 2 ст. 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тому з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у розмірі 1/7 частки доходу, є недостатнім для повного фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Судом першої інстанції не враховано усіх обставин встановлених у справі, необхідність врахування яких визначена у ст. 182 СК України.

Відповідач є військовослужбовцем та матеріально забезпечений, тому його посилання, як на підставу зменшення розміру аліментів із заявлених 1/4 до 1/7 частки доходу, що після справлення всіх стягнень у нього не залишиться коштів для належного рівня життя, що в розумінні статті 48 Конституції України є порушення його прав та інтересів і ставить його в скрутне матеріальне становище, не можуть братися до увагу, оскільки відповідачем не доведено та не надано доказів неможливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідач працевлаштований на постійній основі, регулярно отримує заробітну плату, також з урахуванням того, що позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, колегія суддів з урахуванням викладених обставин, керуючись принципами розумності і справедливості, врахувавши стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, вважає за необхідне визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню на утримання дитини, у розмірі ј частки доходу, щомісячно.

Наявність судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу, не позбавляє його обов`язку утримувати усіх дітей, доказів того, що на утриманні відповідача перебувають непрацездатні батьки, останнім не надано, при цьому матеріалами справи підтверджено, що батьки відповідача перебувають на державному пенсійному забезпеченні.

Рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, в матеріалах справи відсутнє.

За змістом ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже, аліменти у розмірі 1/4 частки доходу відповідача будуть достатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини та не ставлять у скрутне становище платника аліментів.

При цьому сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції з урахуванням матеріального становища відповідача та стану його здоров`я, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства та беручи в основу інтереси дитини приходить до висновку, що аліменти у розмірі ј частки доходу відповідача, будуть відповідати інтересам дитини для забезпечення належного рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 152,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/4 частки доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 152,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді /підпис/ О.С. Панасюк

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук