ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/7157/18
Провадження № 22-ц/4820/1490/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Спірідонової Т.В., П`єнти І.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: представника позивача та представника відповідача - Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/7157/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2019 року у складі судді Семенюк В.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в особі Кам`янець-Подільського відділення АТ «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради про визнання недійсним договору іпотеки.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір іпотеки б/н, укладений між ПАТ «Уксоцбанк» та ОСОБА_3 зареєстрований в реєстрі № 2950.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що в 2006 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народися син ОСОБА_2 . Одразу після народження сина припинили спільне проживання з відповідачкою. 08 червня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту, за яким відповідач отримала кредит в сумі 60 000 доларів США, зі сплатою 13% річних, з кінцевим строком повернення до 07 червня 2022 року. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки за яким в іпотеку було передано квартиру, загальною площею 109,1 кв.м. № 28 АДРЕСА_2 , належну відповідачці на праві власності. На день укладення договору іпотеки в квартирі проживав малолітній ОСОБА_2 . При цьому від органу опіки та піклування дозволу на укладення іпотечного договору не отримували. Позивач вказував, що при укладенні договору АТ «Укрсоцбанк» було достовірно відомо, що у квартирі проживає малолітня дитина. Таким чином, позивач вказував, що оскаржуваний правочин порушує права та інтереси дитини. Тому просив задовольнити позов.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2019 року вказаний позов було задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір б/н від 08 червня 2007 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Саварчуком М.М. і зареєстрований в реєстрі за № 2950.

АТ «Укрсоцбанк» не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову. Апелянт вказує, що при вирішення справи, суд не дав оцінки факту недобросовісної поведінки іпотекодавця ОСОБА_3 по відношенню до своєї дитини. Так, при нотаріальному посвідченні договору сама відповідачка підписала заяву про те, що вона стверджую, що інших осіб, які б могли поставити питання про визнання з ними права власності на вказане майно відсутні, квартира не є спільною сумісною власністю. Крім того, нотаріусу було надано технічний паспорт і домова книга, відповідно до яких зазначено, що тільки ОСОБА_3 зареєстрована і проживає у квартирі. Таким чином, відповідач приховала факт наявності дітей. Також апелянт вказує, що неправдиве повідомлення батьками про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору іпотеки, купівлі-продажу недійсним за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування. Крім того, зазначає, що правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення прав особи, в інтересах якої пред`явлено позов.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 вважає рішення суду законним, обґрунтованим, апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що під час розгляду справи суд в повній мірі дослідив всі обставини справи, дав їм вірну оцінку. Так, задовольняючи позов, суд вірно встановив, що іпотекодавець, матір дитини, не діяла недобросовісно, оскільки своєчасно повідомила іпотеко держателя (Банк) про наявність малолітньої дитини, про реєстрацію та проживання дитини у квартирі, при цьому, надала свій паспорт, свідоцтво про народження дитини, довідку про склад сім`ї, але Банк приховав від нотаріуса вказану інформацію про дитину й іпотечний договір був укладений без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування, що є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. В свою чергу відповідач АТ «Укрсоцбанк» не довів, що іпотекодавець діяла недобросовісно в момент укладення спірного правочину. Тому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_3 матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

08 червня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») та фізичною особою ОСОБА_3 був укладений кредитний договір кредиту №966/193-632-39, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 60 000 доларів США зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості - 07 червня 2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») та фізичною особою ОСОБА_3 в цей же день було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_3 . на праві особистої власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.10.2004 року, видане виконкомом Кам`янець-Подільської міської ради, на підставі рішення від 04.03.2004 року.

За змістом п. 1.6. зазначеного договору іпотеки іпотекодавець гарантує, що на Предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому порядку.

Станом на час укладення договору іпотеки в квартирі АДРЕСА_3 були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згоди на укладення договору іпотеки органу опіки і піклування не надавали.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 177 Сімейного кодексу орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За нормами ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення.

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину щодо житлового приміщення, на яке дитина має право користування, за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону.

Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

В даній цивільній справі малолітній ОСОБА_2 не мав і не має права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки. Він набув права користування зазначеною квартирою, як член сім`ї власника - його матері відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

В разі порушення ОСОБА_3 умов кредитних договорів та в зв`язку з цим звернення банком стягнення на передану в іпотеку квартиру імовірні.

Однак імовірність виникнення такої ситуації в майбутньому не може бути достатньою підставою для висновку про необхідність захисту, шляхом визнання недійсним іпотечного договору.

За нормами ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

У відповідності до ст.. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.. 109 Житлового кодексу після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

За вказаними нормами права особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

В даній цивільній справі ОСОБА_3 передала в іпотеку квартиру, право власності на яку вона набула в 2004 році не за рахунок отриманих у 2007 році кредитних коштів, а тому малолітній ОСОБА_2 як мешканець квартири, яка є предметом іпотеки, має право користування даним житлом та не може бути виселений із житла без надання іншого постійного житла й у тому випадку, якщо на квартиру як на предмет іпотеки банк зверне стягнення.

Така права позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2940цс15, постановах Верховного Суду по цивільній справі № 1326/1019/2012 від 27 березня 2019 року, № 308/1076/16ц від 29 листопада 2018 року, № 515/826/154 від 25 червня 2018 року, №500/74/16-ц від 16 травня 20-18 року, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд має враховувати при застосуванні відповідних норм права.

Крім того, слід звернути увагу, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 , мати малолітнього ОСОБА_2 , укладаючи оспорюваний іпотечний договір, взагалі не повідомила нотаріуса, що малолітній ОСОБА_7 має право на користування квартирою, що є договором іпотеки, і проживає в ній, а в самому договорі іпотеки в п. 1.6 гарантувала, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, хоча право користування предметом договору іпотеки мав її неповнолітній син, а тому такі дії іпотекокодавця ОСОБА_3 під час укладення іпотечного договору не можуть вважатися добросовісними.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову про визнання іпотечного договору недійсним, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

В позові ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в особі Кам`янець-Подільського відділення АТ «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради про визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2019 року.

Судді А.М. Костенко

І.В. П`єнта

Т.В. Спірідонова