Ухвала

Іменем України

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 344/17046/14

провадження № 61-6217ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності на Ѕ частини квартири, встановлення порядку користування, вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині купівлі Ѕ частини квартири, визнання права власності на Ѕ частини квартири, вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 14 травня 1996 року в частині купівлі Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину цієї квартири.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні вказаною квартирою та надати ОСОБА_2 ключі від усіх дверей цієї квартири.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2015 року залишено без змін.

Виключено з мотивувальної частини рішення висновок суду про поновлення строку позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_2 ключі від цієї квартири.

Встановлено такий порядок користування квартирою АДРЕСА_1 Франківську: виділено ОСОБА_2 у користування кімнату площею 13,5 кв. м, виділено ОСОБА_1 кімнату площею 16,2 кв. м, місця загального користування залишено у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 травня 2016 року в частині відмови у визнанні права власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 Франківську скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року залишено без змін.

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року за нововиявленими обставинами відмовлено та залишено дане судове рішення в силі.

21 березня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направила касаційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 рокута направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази, чим порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Заявник вважає, що підстави для перегляду рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами є: архівна довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України - відділ обробки запитів ГДА МОУ від 04 жовтня 2018 року № 179/1/12699 та архівна довідка Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 18 вересня 2018 року № 4/252438, які відображають грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 3 та пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог ЦПК України, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що наведені заявником підстави та обставини, не є нововиявленими та відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 423 ЦПК України доводи заявника зводяться до переоцінки доказів у справі та не можуть бути підставою для скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд, розглядаючи заяву про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами судового рішення, навів мотиви відхилення аргументів заявника, та при вивченні доводів касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення не вбачається порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновків.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п`ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності на Ѕ частини квартири, встановлення порядку користування, вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко