ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2739/18

Головуючий у першій інстанції - Криворученко Д. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/405/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря - Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Територіальна громада в особі Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області,

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство науково-виробниче об'єднання «Чернігівеліткартопля», Чернігівська районна державна адміністрація Чернігівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м.Чернігів,

дата складання повного тексту рішення -03.01.2019,

У С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, яку вона прийняла. Позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте свідоцтво на земельну частку (пай) видано не було у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на пай. Факт наявності у спадкодавця прав на земельну частку (пай) підтверджується довідкою Седнівської селищної ради №1390 від 06.11.2017.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2018 року до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору були залучені ПАТ НВО «Чернігівеліткартопля» та Чернігівська районна державна адміністрація.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Скаржник зазначає, що ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» та Чернігівською РДА було вчинено усі дії щодо затвердження права ОСОБА_4 на земельну частку (пай). ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» отримано державний акт на право постійного користування землею від 14.11.1995. Позивач також звертає увагу на практику Європейського суду, відповідно до якої спадкодавець за час свого життя мала право очікувати на набуття права на земельну частку (пай) в значенні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а такого права її було позбавлено видачею Державного акту на землю не того зразка. Також позивач вважає, що судом було надано неналежну правову оцінку витягу з протоколу №3 від 06.11.2017, оскільки «в даному випадку визначався лише номер паю, на який при житті мала право ОСОБА_4, а уже конкретний його номер шляхом жеребкування проводився за участі спадкоємиці - позивача по даній справі».

До початку розгляду справи адвокат ОСОБА_5, назвавшись представником позивача, подав заяву про відкладення розгляду справи через свою зайнятість в іншому судовому процесі. Дане клопотання задоволенню не підлягає через ненадання документів, що підтверджують повноваження ОСОБА_5 як представника, перелік яких визначений ст.62 ЦПК України. Термін дії довіреності від 06.11.2017, копія якої міститься на а.с.18, сплинув 06.11.2018.

Учасники справи своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду частково не відповідає.

Частинами 1 та 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 51 та 175 ЦПК України на позивача покладений обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, зокрема відповідачів, які залучені до участі у справі позивачем.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв'язку з позовною вимогою, яка пред'являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов'язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов'язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов'язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № 2-797/2008.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

Пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

ОСОБА_2 звернулася з позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом, зазначивши відповідачем Територіальну громаду в особі Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області. Позивач зазначала, що спадкодавець ОСОБА_4, її мати, мала право на земельну частку (пай) із земель ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» площею 6,22 га на території Седнівської селищної ради.

Отже, учасниками цих відносин є позивач ОСОБА_2 і ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля», а не позивач і Територіальна громада в особі Седнівської селищної ради. Місцева рада може бути відповідачем у справах щодо вирішення земельних спорів за умови, що спірні землі перебувають у віданні цієї ради, зокрема в тих випадках, коли спірна земельна ділянка перебуває у власності чи користуванні відповідної ради. За матеріалами справи встановлено, що спір виник щодо права на земельну ділянку (пай) з відповідним номером (№4), яка згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ЧН №00126 перебуває у постійному користуванні НВО «Чернігівеліткартопля». Дані щодо вилучення земельної ділянки з таким номером із земель НВО «Чернігівеліткартопля» матеріали справи не містять, як і відомості щодо припинення даної юридичної особи.

Клопотання про залучення до участі в справі належного відповідача ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» позивачем ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено не було. Суд з власної ініціативи позбавлений права залучати до участі у справі належного відповідача.

Суд першої інстанції, розглянув спір по суті без з'ясування того, хто є належним відповідачем у вирішенні такого спору, та помилково вважав Територіальну громаду в особі Седнівської селищної ради належним відповідачем за заявленими позовними вимогами.

Аналіз доводів апеляційної скарги є недоцільним з огляду на порушення судом норм процесуального закону.

З огляду на те, що позивач пред'явив позов до неналежного відповідача, суд першої інстанції повинен був відмовити в позові саме з цих мотивів.

На підставі викладеного вище та приписів ст.376 ч.4 ЦПК України, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 січня 2019 року належить змінити в частині мотивів відмови в позові, а в іншій частині - залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.4, 381- 384, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 січня 2019 року змінити в частині мотивів відмови в позові. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 27.02.2019.