КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20травня 2019 року м. Київ

Справа № 382/404/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/2007/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Литвин Л.І. 21 червня 2018 року в м. Яготин, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, збільшення розміру частки у спільному майні подружжя, стягнення компенсації за частку у спільному майні подружжя та розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Також позивач просив про поділ ряду предметів побуту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказане майно придбано сторонами в період шлюбу, відповідно є їх спільною сумісною власністю, проте після припинення шлюбу домовленості щодо його поділу не досягнуто, все майно залишилось у користуванні відповідача, яка перешкоджає позивачу у реалізації його прав.

Відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила збільшити її частку у спільному майні подружжя та виділити їй житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з належними до нього будівлями та господарськими спорудами та земельну ділянку, що призначена для його обслуговування. Також відповідач просила визнати недійсним укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу від 31 травня 2015 року, за яким був відчужений автомобіль ВАЗ-21093 д.н.з. НОМЕР_1 . Стягнути з ОСОБА_4 на її користь компенсацію за 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль у розмірі 50340 грн.

Відповідач не заперечує обставин наявності спільного майна сторін у справі, проте вказує на фактичний поділ предметів побуту. Будинок і земельну ділянку просить виділити у її власність посилаючись на вчинення відповідачем дій всупереч інтересам родини, а саме відчуження ним автомобіля, що також був у спільній власності без згоди відповідача та наявності розміру заборгованості по сплаті аліментів на утримання двох дітей, яка відповідає вартості його частки у спільній власності.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 21 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, збільшення розміру частки у спільному майні подружжя, стягнення компенсації за частку у спільному майні подружжя та розподіл майна подружжя - задоволений частково.

Збільшений розмір частки ОСОБА_2 у спільному майні подружжя та визнано за нею право власності на будинок по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3667,15 грн судових витрат.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що будинок є спільним майном подружжя, тому вартість часток у цьому майні з врахуванням вартості земельної ділянки кожного з них становила б 57000 грн. Крім цього, судом встановлено, що сторони придбали під час шлюбу автомобіль вартістю 70020 грн. Таким чином, загальна вартість частки кожного з подружжя у спільному майні повинна була б становити 92000 грн.

Відступаючи від засад рівності часток подружжя, приймаючи до уваги істотні обставини, в тому числі, те, що діти сторін залишаються проживати з ОСОБА_2 , та те, що розмір заборгованості по аліментах на їх утримання на даний час становить 90433 грн, що значно перевищує вартість половини будинку та земельної ділянки, та те, що ОСОБА_4 приховав майно та використав його не на користь своєї сім`ї, не дбає про утримання дітей, суд вважав, що за відповідачем необхідно визнати право власності на весь будинок загальною вартістю 114000 грн, що становить 62/100 від загальної вартості спільного майна подружжя, не стягуючи при цьому на її користь компенсацію за вартість у прихованому майні, (вартість автомобіля 70000 грн, що становить 38/100 загальної вартості спільного майна подружжя).

Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивач визнає факт придбання сторонами в період шлюбу автомобіля, проте вказує, що його відчуження відбулось в період шлюбу та в інтересах сім`ї. Висновки суду першої інстанції про те, що він приховав майно та використав його не на користь своєї сім`ї, не підтверджуються жодними доказами, є надуманими та не відповідають обставинам справи.

Сам по собі факт проживання неповнолітніх дітей з ОСОБА_2 не є за законом тією достатньою підставою для відходу від рівності часток. Посилання відповідача, прийняті до уваги судом першої інстанції щодо наявності заборгованості по сплаті аліментів, на думку позивача також не є достатньою підставою для здійснення відходу від рівності часток подружжя. Позивач також вказує на безпідставну відмову суду у здійсненні поділу предметів побуту, про які ним заявлено у позові.

На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги, а вимоги зустрічного позову залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Костецький О.С. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній. Просив про задоволення заявлених ними вимог.

Інші учасник справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому процесуальним законом порядку, причини неявку суду повідомлені не були. Тому керуючись ст.ст.371,372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2001 року по 14 грудня 2015 року. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу встановлено, що сторони проживали окремо з квітня 2015 року (т.1 а.с.10,12,93,94).

Під час перебування у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.11,13).

Також в період перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2001 року на ім`я ОСОБА_2 було набуто право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житлова площа якого становить 40 кв.м. (т.1 а.с.38, 115).

З копії технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що на даний час будинок має самочинну прибудову площею 28,76 кв.м, в котрій розміщені кухня та ванна кімната. Загальна площа приміщень вказаного житлового будинку 72,2 кв.м, а житлова 51,6 кв.м; житловий будинок побудовано у 1959 році, прибудова у 2012 році, сарай у 2013 році (т.1 а.с. 116-120).

Ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, визначена суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , у висновку про оцінку майна від 16 серпня 2017 року, у розмірі64000 грн. (без урахування податку на додану вартість) (т.1 а.с.200).

Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок також належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Яготинської міської ради 16 сесії 5 скликання №1037 від 19 червня 2008 року. При цьому їй було видано два державних акти: серія ЯИ№702425 на земельну ділянку площею 0,1 га; серія ЯИ№702426 на земельну ділянку площею 0,409 га (т.1 а.с.54, 55)

Відповідно до Витягу із звіту про експертну оцінку земельної ділянки, складеного 23 листопада 2017 року ФОП ОСОБА_7 , вартість земельної ділянки площею 0,1000 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 складає - 50000 грн (т.1 а.с.226).

На ім`я ОСОБА_1 в період з 30 липня 2010 року по 31 жовтня 2015 року був зареєстрований на праві приватної власності автомобіль BA3-21093, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується копією облікової картки № НОМЕР_3 від 31 жовтня 2015 року. Вказаний автомобіль був перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку № АА Е930705 від 31 жовтня 2015 року і автомобілю присвоєно новий д.н.з. НОМЕР_1 . Матеріали справи містять копії заяви № 75716235 від 31 жовтня 2015 року, копії висновку спеціаліста від 31 жовтня 2015 року, копії довідки-рахунка №930705 на підставі яких відбулась заміна власника (т.1 а.с.57, 96, 67-70,104-107).

Згідно із довідкою-рахунком вартість автомобіля становила 49000 грн (т.1 а.с.70). У висновку автотоварознавчої експертизи, складеного 31 жовтня 2017 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ21093, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 станом на дату проведення експертизи визначена у розмірі 70020 грн (т.1 а.с.187-193).

Довідкою Березанської міської ради №2245 від 17 серпня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_1 , 1976 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_3 без реєстрації і має наступний склад сім`ї: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.74).

З висновків ДІМ Яготинського РВГУ МВС України в Київській області від 06 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 зверталась до працівників поліції з тих підстав, що 3 листопада 2015 року ОСОБА_1 забрав з будинку по АДРЕСА_1 під час шлюбу АДРЕСА_4 телевізори та мікрохвильову піч, а також 17 жовтня 2015 року намагався забрати частину речей, що є спільним майном подружжя.

Довідкою ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 21 серпня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів за період з 24 травня 2016 року по 21 серпні 2017 року, що стягуються з нього на підставі виконавчого листа №382/2296/15-ц від 04 грудня 2015 року, виданого Яготинським районним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 02 листопада 2015 року. Заборгованість станом на 21 серпня 2017 року становить 90433, 11 грн (т.1 а.с.217).

У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У ст. 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з приписами ч.ч. 1,4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення

Право власності та інші речові права на нерухомі речі в тому числі земельні ділянки, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст.4, ч. 1 ст. 5 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За вимогами ч.1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч.4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 16 лютого 2001 року по 14 грудня 2015 року, проте з квітня 2015 року сторони проживали окремо. Під час шлюбу сторони придбали у власність житловий будинок, вартість якого визначена експертом у розмірі 64000 грн. з якою сторони у справі погодились.

Земельна ділянка, на якій розташований будинок складається з двох частин, які були виділені відповідачу ОСОБА_2 органом місцевого самоврядування в порядку безкоштовної передачі, що було визнано представником позивача в судовому засіданні.

Виходячи з положень ст.ст. 57,60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

З урахуванням наведених змін до СК України, правовий режим земельної ділянки переданої безоплатно, змінювався. При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Сторонами у справі не заперечується, що житловий будинок придбаний ними під час перебування у шлюбі, між сторонами відсутній шлюбний договір, а також будь-яка домовленість про розподіл майна, спірна нерухомість є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки протилежного відповідачем не доведено. Право власності на земельні ділянки набуто відповідачем внаслідок реалізації власного права гарантованого державою, і спільні кошти подружжя на це майно не були використані. Проте, враховуючи, що на спірних земельних ділянках розташований об`єкт нерухомості, що є у спільній власності сторін у справі, вказані земельні ділянки можуть бути предметом поділу. Однак, матеріали справи не містять даних щодо розташування будинку на цих земельних ділянках.

Крім цього, за період шлюбу на ім`я позивача був придбаний автомобіль BA3-21093, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який є спільним майном подружжя, що не заперечується сторонами. Але, 31 жовтня 2015 року позивач здійснив відчуження вказаного автомобіля. Матеріли справи не містять даних про надання відповідачем згоди у письмову вигляді на відчуження цього майна, яке має статус спільного. Посилання позивача на здійснення відчуження в період шлюбу не спростовують вимог законодавства щодо форми вираження волевиявлення другого з подружжя як співвласника майна, така згода має бути письмовою. До того ж рішенням суду про розірвання шлюбу встановлено, що з квітня 2015 року сторони проживали окремо, а отже твердження позивача про здійснення відчуження автомобіля за спільною згодою сторін та використання одержаних грошових коштів в інтересах сім'ї не можна визнати обґрунтованими.

Окремої уваги заслуговує та обставина, що новий власник автомобіля в подальшому став членом сім'ї позивача, згідно із довідкою сільської ради, на час розгляду справи вони спільно проживають, а отже автомобіль фактично залишився у користуванні позивача.

Відповідно до довідки-рахунку автомобіль був відчужений за суму 49000 грн, проте експертом ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21093, д.р.н. НОМЕР_1 визначена у розмірі 70020 грн.

У вимогах зустрічного позову відповідач просила як про визнання недійсним укладеного позивачем правочину щодо відчуження автомобіля, так і про стягнення на її користь компенсації Ѕ частини його вартості. Враховуючи таку конструкцію вимог, колегія суддів не вважає за доцільне визнавати недійсним укладений позивачем договір купівлі-продажу автомобіля, проте вартість Ѕ частини цього майна підлягає компенсації відповідачеві за рахунок позивача або має бути врахована при здійсненні поділу спільного майна сторін у справі.

Матеріали справи не містять доказів наявності та вартості об`єктів рухомого майна - предметів побуту, що були заявлені позивачем при звернені до суду з позовом. Натомість з матеріалів справи вбачається, що позивач самовільно вивіз ряд предметів побуту, і відповідач не оскаржує такі його дії. Тобто, фактично сторонами здійснений поділ рухомого майна. А отже вказані вимоги первісного позову задоволенню не підлягають.

Не можна погодитись з доводами відповідача, що прийняті до уваги судом першої інстанції, відносно ухилення позивача від участі в утриманні дітей, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості, що виникла після розірвання шлюбу. Даних про вчинення позивачем таких дій в період перебування сторін у шлюбі, що могло б вплинути на порядок поділу майна подружжя матеріали справи не містять, а отже відповідачем такі обставини не є доведеними.

Вирішуючи питання про поділ майна сторін колегія судів виходить з того, що позивачем здійснено юридичне відчуження автомобіля, що перебував у спільній власності сторін та враховуючи обставини переходу права власності на цей автомобіль, колегія суддів вважає, що його вартість, а саме ринкова вартість в розмірі 70020 грн, становить частку позивача у спільній власності сторін у справі.

Житловий будинок, що також є об`єктом спільної власності сторін, за висновком експерта, має ринкову вартість 64000 грн. Будинок побудовано у 1959 році, його житлова площа за договором купівлі-продажу становить 40 кв.м.З копії технічного паспорта на житловий будинок вбачається, що на даний час будинок має самочинну прибудову площею 28,76 кв.м, що не є житловою, проте за відсутності документів про введення цього об`єкту в експлуатацію та здійснення державної реєстрації змін, ці обставини не можуть бути враховані судом при здійсненні поділу майна подружжя.

Враховуючи, що у спірному будинку проживає відповідач разом з двома дітьми, що позивач добровільно залишив цей будинок як місце власного проживання, що земельна ділянка на якій розташований цей будинок не належить до об`єкту спільної власності сторін, а є власністю відповідача, виходячи з принципів справедливості, рівності часток подружжя, приймаючи до уваги незначну різницю у вартості, а також різницю у призначенні цих об`єктів спільного майна, колегія суддів вважає за доцільне виділити у власність відповідача вказаний житловий будинок.

У зв`язку з цим, вимоги зустрічного позову відповідача про здійснення їй компенсації вартості Ѕ частини автомобіля задоволенню не підлягають, так як вказана вартість майна врахована при здійснені поділу. Вимоги первісного позову є такими, що задоволені частково, так як спірний будинок визнаний спільною власністю подружжя, як того вимагав позивача, проте його поділ здійснений з урахуванням іншого майна подружжя. Отже доводи апеляційної скарги позивача є такими, що знайшли своє підтвердження частково. Також частково обґрунтованими слід визнати заявлені сторонами позовні вимоги.

Наведене не враховано судом першої інстанції, в зв`язку з чим має місце неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення апеляційним судом нового рішення.

На підставі ст. 141 ЦПК України перегляду підлягає і питання компенсації судових витрат, враховуючи принцип пропорційності задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1378,00 грн понесених судових витрат, що є пропорційним до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 червня 2018 року - скасувати, постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, збільшення розміру частки у спільному майні подружжя, стягнення компенсації за частку у спільному майні подружжя та розподіл майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1378, 00 грн.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 28 травня 2019 року.