Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 357/4311/17

провадження № 61-1283 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року у складі судді Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило суд стягнути з відповідачки заборгованість за укладеним з нею договором про надання споживчого кредиту від 21 червня 2007 року і проценти у розмірі 119 985 доларів 16 центів США, пеню за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 60 552 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 15 січня 2018 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 червня 2007 року та проценти у розмірі 119 985 доларів 16 центів США, пеню за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 60 552 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

14 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 червня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме доплати судового збору у розмірі 68 574 грн 54 коп.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2018 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 червня 2018 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 липня 2018 року, щодо не сплати ОСОБА_1 судового збору за подану апеляційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року, ОСОБА_1 21 вересня 2018 року повторно звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без руху та надано заявнику строк протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків, а саме для надання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заявником вимоги ухвали апеляційного суду від 19 листопада 2018 року про залишення її апеляційної скарги без руху не виконано, а саме не надано належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка підтверджується відповідними доказами. Заявник не зазначив про інші поважні причини пропуску строку апеляційного оскарження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати й направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 357/4311/17 з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що 14 лютого 2018 року, тобто у визначений процесуальним законодавством строк, ОСОБА_1 вперше було направлено апеляційну скаргу на рішення міськрайонного суду разом з клопотанням про зменшення розміру судового збору, оскільки її майновий стан не дозволяв сплатити зазначений судом судовий збір, 74 574 грн 54 коп. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 червня 2018 року у задоволенні її клопотання про зменшення розміру судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 липня 2018 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику, унаслідок не сплати нею судового збору. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2018 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 червня 2018 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 липня 2018 року відмовлено. Оскільки вищевказана сума судового збору була значною для ОСОБА_1 , то для його сплати остання уклала договір позики лише 19 вересня 2018 року. Отже, строк на звернення з апеляційною скаргою від 21 вересня 2018 року на рішення суду першої інстанції нею пропущено з поважних причин, так як ОСОБА_1 оскаржувалась у касаційному порядку вищевказана ухвала апеляційного суду Київської області від 06 липня 2018 року про визнання її апеляційної скарги від 14 лютого 2018 року неподаною.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті 356 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК Українидо апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без руху та надано заявнику строк протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків, а саме для надання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У частині третій статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

ОСОБА_1 вказувала про те, що вперше у передбачений вимогами ЦПК України строк нею було направлено до апеляційного суду апеляційну скаргу від 14 лютого 2018 року на рішення міськрайонного суду разом з клопотанням про зменшення розміру судового збору, так як її майновий стан не дозволяв сплатити вказаний судом судовий збір.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 червня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору відмовлено, апеляційну скаргу від 14 лютого 2018 року залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, сплати судового збору. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 липня 2018 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику унаслідок не сплати ОСОБА_1 судового збору. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2018 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 червня 2018 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 липня 2018 року відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_1 вважала, що при повторному зверненні з апеляційною скаргою від 21 вересня 2018 року строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції нею пропущено з поважних причин, оскільки сума судового збору, 74 574 грн 54 коп., була значною для неї, тому для його сплати остання уклала договір позики лише 19 вересня 2018 року та у касаційному порядку нею оскаржувалась вищевказана ухвала апеляційного суду Київської області від 06 липня 2018 року про визнання її апеляційної скарги від 14 лютого 2018 року неподаною.

Апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.

Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, не врахував вищевказаних доводів ОСОБА_1 щодо поважності пропуску нею строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення основного Закону у статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави («Устименко проти України», «Рябих проти Росії», «Трух проти України» та інші).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України»).

Крім того, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, яка визначає можливість обмеження права на доступ до суду, але при умові, що це право не буде обмежено таким чином і до такого рівня, щоб зачіпалася сама його суть і допустимі обмеження даного права повинні мати законну ціль, а між процесуальними засобами, що використовуються, і поставленою ціллю повинна бути розумна співмірність (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Враховуючи сталу практику Європейського суду з прав людини, зазначені вище положення національного законодавства та встановлені фактичні обставини, слід дійти висновку, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкриті апеляційного провадження, не дослідив доводи заявника щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

При цьому апеляційний суд не звернув уваги на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України та закріплених у статті 17 цього Кодексу.

Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк