ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа завідувач Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновська Людмила Григорівна, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказала, що вона (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 22 травня 1975 року її мати ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 , та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». За час спільного життя ОСОБА_6 та ОСОБА_8 оформили право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті її спадкоємцями стали позивачка та ОСОБА_6 Позивачка успадкувала 1/4 частину вищеназваної квартири, ОСОБА_6 також успадкував 1/4 частину квартири. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 05.02.2004 року, яким заповів квартиру ОСОБА_9 . ОСОБА_2 є донькою позивача. Відповідачка не проживала разом з померлим, не подала заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В зв`язку з чим позивачка вважає, що на підставі ст. 1258, 1264 ЦК України вона набула право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 в четверту чергу як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивач звернулась у встановлений законом час до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

З урахуванням викладеного, позивач просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно: 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа завідувач Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Черновська Л.Г. про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на спадкове майно: 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 558 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 558 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом, при дослідженні матеріалів справи встановлено, що дошлюбним прізвищем позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_10 , що підтверджується довідкою від 13.06.2003 року, виданою відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська.

Матір`ю ОСОБА_11 є ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 29.10.1961 року.

ОСОБА_12 та ОСОБА_6 уклали шлюб 22 травня 1975 року, та після реєстрації шлюбу ОСОБА_12 прийняла прізвище « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

За час спільного життя ОСОБА_6 та ОСОБА_8 оформили право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 24.05.1996 року, яке видане ДСУ-202 АП «Дніпромеханомонтаж».

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції.

Спадкоємцями майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_8 стали: позивачка на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується додатковим свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.04.2004 року, виданим державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Котенок Т.В., та ОСОБА_6 - на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.02.2004 року, виданим державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Котенок Т.В.

Таким чином, позивачка є власником 1/4 частини квартири, а ОСОБА_6 є власником 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

05 лютого 2004 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Котенок Т.В., згідно якого заповів квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_13 .

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є донькою позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

В подальшому, ОСОБА_14 змінила прізвище на ОСОБА_15 , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.05.2015 року у справі № 299/1211/15-ц.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

З довідки ОСББ «Малахіт» від 15.08.2017 року вбачається, що позивачка з 2006 року зареєстрована та постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 був зареєстрований та постійно проживав за цією ж адресою з 1996 року по день смерті.

Постановою завідуючої Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 11 серпня 2017 року встановлено неможливість вчинення нотаріальної дії видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , в зв`язку з відсутнісю документів, що підтверджують факт родинних відносин із спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини, згідно до ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, є день смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6

Згідно ст. 1258 Цивільного кодексу України Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 11.08.2017 року встановлено неможливість вчинення нотаріальної дії видачу ОСОБА_16 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин із спадкодавцем.

Відповідно до п. 9 Листа ВССУ, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК України.

Аналогічно згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України No5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та ОСОБА_1 необхідне останній для усунення недоліків вказаних у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11.08.2017 року, для підтвердження свого права на спадщину та належного її оформлення.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відноситься до четвертої черги спадкоємців після смерті ОСОБА_6 , як така, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, та прийняла спадщину після його смерті.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 надала суду довідку ОСББ «Малахіт» від 15.08.2017 року та довідку Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб від 08 травня 2019 року за № 14/5-4730, в яких зазначено, що позивачка з 2006 року зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано доказів, що позивач зі спадкодавцем перебували саме в родинних відносинах, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Крім того, позивачем не було заявлено до суду позовну вимогу саме про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме щодо встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та позивачем.

Відповідно до п.9 Листа ВССУ при встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення ст. 3 СК, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем передчасно заявлено до суду такі позовні вимоги, а судом першої інстанції передчасно їх задоволено, оскільки не встановлено факту родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і така вимога не була заявлена позивачем.

Крім того, іншою підставою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій було наявність заповіту, посвідченого державним нотаріусом Котенок Т.В. 05.02.2004 року реєстром ОСОБА_17 4-520.

Так, відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноважений на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, якщо особа з якихось причин не бажає отримувати спадщину, їй обов`язково потрібно написати відмову нотаріусу. Якщо заявник хоче відмовитися від майна з метою його передачі іншій особі, оформляється відмова на користь цього суб`єкта, така відмова подається нотаріусу.

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 , в якій вона зазначає, що не зверталась до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , відповідну заяву у шестимісячний строк не подавала, тому що не претендує на спадкове майно, з ОСОБА_1 вони домовились, що позивач прийме спадщину.

Вищезазначена заява ОСОБА_2 направлена на адресу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, однак всупереч вимогам ст. 1273 ЦК України, відповідачем не було направлено заяву відповідного змісту нотаріусу.

Крім того, підстав для скасування заповіту складеного ОСОБА_6 або визнання його недійсним в судовому порядку не розглядалось.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку, що ОСОБА_1 відноситься до четвертої черги ОСОБА_6 та є такою, що прийняла спадщину після його смерті.

Якщо спадкоємець не вступив в спадщину в установлений термін, вона вважається як не прийнята нею за винятком таких випадків: спадкоємець постійно проживав зі спадкодавцем до його смерті; спадкоємцем є неповнолітня або недієздатна особа (ст. 1272 ЦК України). В інших випадках при бездіяльності претенденти втрачають права та обов`язки на спадщину після закінчення 6 місяців з дня її відкриття.

Відповідно до пункту 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, як передчасно заявлених.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа завідувач Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновська Людмила Григорівна, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко