Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 624/680/16-ц

провадження № 61-19496св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - приватне сільськогосподарське підприємство імені Щорса,

представники відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 21 червня 2017 року у складі судді Куст Н. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Кіся П. В., Бровченка І. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса (далі - ПСП ім. Щорса) про визнання договору оренди землі недійсним та зобов`язання повернути орендовану земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 28 лютого 2006 року, вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,2337 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Цінним листом від 26 травня 2016 року нею була подана вимога до ПСП ім. Щорса щодо правових підстав використання підприємством належної їй земельної ділянки. Її вимогу відповідач не розглядав, цінний лист повернуто поштою, у зв`язку зі спливом терміну зберігання поштової кореспонденції.

Також нею була подана заява до відділу Держгеокадастру у Кегичівському районі Харківської області щодо існування правового обтяження на її земельну ділянку у Державному реєстрі земель, заснованого на договорі оренди землі, який діяв відповідно до наказу Держкомзему «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» від 02 липня 2003 року № 174 - держателя цього реєстру.

Листом від 21 червня 2016 року відділом Держкомзему їй була надана копія договору оренди землі від 01 лютого 2007 року, зареєстрованого у Кегичівському відділі Харківської філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 березня 2008 року за № 40. Ознайомившись з договором, дізналась про те, що ні самого договору, ні додатків до нього вона не підписувала і з її сторони не було волевиявлення на укладання цього правочину.

Договір оренди землі, на підставі якого відповідач користується належною їй земельною ділянкою, не підписаний нею, а тому вказане свідчить про відсутність її наміру укладати цей договір, укладення договору не відповідало її волі, укладати вказаний договір вона не бажала, що порушує її права як власника.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 01 лютого 2007 року, укладений між нею та ПСП ім. Щорса, зареєстрований у Кегичівському відділі Харківської філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 березня 2008 року за № 40; зобов`язати ПСП ім. Щорса повернути їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,2337 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 21 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 01 лютого 2007 року, зареєстрований у Кегичівському відділі Харківської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 березня 2008 року за № 40, укладений між ОСОБА_1 та ПСП ім. Щорса. Зобов`язано ПСП ім. Щорса повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,2337 га, що розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 03. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 12 квітня 2017 року ОСОБА_1 не підписувала оскаржуваний договір, а тому факт відсутності волевиявлення позивача на укладання оспорюваного договору є доведеним, тому в силу вимог частини першої статті 215 ЦК України та з урахуванням положень статей 203, 207, 210, 237, 627 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та тих обставин, що вказаний правочин є недійсним із застосуванням наслідків його недійсності. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що моментом, коли позивач дізналася про порушення її права, є момент отримання та ознайомлення із договором оренди землі, що є предметом цього спору.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПСП ім. Щорса відхилено. Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 21 червня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про недійсність договору оренди землі від 01 лютого 2007 року з підстав невідповідності вимогам частини першої статті 215 ЦК України є обґрунтованим. Сам факт отримання позивачем орендної плати земельної ділянки не спростовує факт відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_1 на укладання оспорюваного договору на умовах, що в ньому викладені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПСП ім. Щорса, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з порушенням норм чинного законодавства. Вказувало на те, що судами залишено без уваги те, що експертом всупереч частини першої статті 14 ЦПК України 2004 року не виконано у встановленому законом порядку ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року про призначення експертизи з питання щодо виконання підпису співмешканцем позивача - ОСОБА_5 та надано неповний висновок. Суд першої інстанції не викликав у судове засідання ОСОБА_5 , не повідомив його про вказану ухвалу про призначення експертизи, тому, скориставшись цим, сторона позивача фактично відмовилась від надання зразків підписів. Крім того, судами не взято до уваги показання свідка ОСОБА_6 . Суди попередніх інстанцій обмежились обґрунтуванням лише одного з елементів - виконання підпису іншою особою, і не звернули уваги на наявність інших обставин, що підтверджують дійсне суб`єктивне волевиявлення позивача (прийняття проекту договору для підписання, обізнаність про існування договору, тривале отримання орендної плати особисто). Судом неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють строк позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПСП ім. Щорса про визнання договору оренди землі недійсним та зобов`язання повернути орендовану земельну ділянку та витребувано з Кегичівського районного суду Харківської області зазначену цивільну справу. Зупинено виконання рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 21 червня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 листопада 2018 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданим Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 28 лютого 2006 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,2337 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

01 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ПСП ім. Щорса укладено договір оренди землі.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 12 квітня 2017 року підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 01 лютого 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПСП ім. Щорса, зареєстрованому у Кегичівському відділі Харківської філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 17 березня 2008 року, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,2337 га, на лицьовій стороні другого аркуша документа, в графі «Орендодавець», в рядку «( ОСОБА_1 )», в додатку до цього договору - акті приймання-передачі земельної ділянки від 01 лютого 2007 року, згідно з договором оренди від 01 лютого 2007 року № 0102, в графі «Земельну ділянку передав: ОСОБА_1 », в рядку «(підпис)», в договорі оренди землі від 01 лютого 2007 року № 102, укладеному між ОСОБА_1 та ПСП ім. Щорса, зареєстрованому у Кегичівському відділі Харківської філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 17 березня 2008 року, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,2337 га, на лицьовій стороні другого аркуша документа, в графі «Орендодавець», в рядку «( ОСОБА_1 )», в додатку до цього договору - акті приймання-передачі земельної ділянки від 01 лютого 2007 року, згідно з договором оренди від 01 лютого 2007 року № 0102, в графі «Земельну ділянку передав: ОСОБА_1 », в рядку «(підпис)», виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підписи від імені ОСОБА_1 в додатку до договору оренди землі від 01 лютого 2007 року - акті № 249 визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, загальною площею 7,2337 га, в графі «Орендодавець ОСОБА_1 », в рядку «(підпис)», в додатку до договору оренди землі від 01 лютого 2007 року № 102 - акті № 249 визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, загальною площею 7,2337 га, в графі «Орендодавець ОСОБА_1 », в рядку «(підпис)», - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Питання щодо виконання ОСОБА_5 підписів від імені ОСОБА_1 у зазначених договорах та додатках до них, що їх поставлено перед експертом за клопотанням представника відповідача, не вирішувалось з причин відсутності достатніх матеріалів для дослідження (а.с. 110-128).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ПСП ім. Щорса задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 13 Закону України від 06 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 17 Закону № 161-XIV).

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина перша статті 4 Закону № 161-XIV).

Положеннями частини першої статті 16 Закону №161-XIV передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не нею, а іншою особою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, враховуючи, що судово-почеркознавчою експертизою від 12 квітня 2017 року встановлено, що підпис на договорі оренди земельної ділянки та акті приймання-передачі земельної ділянки не належать ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність вимогам закону правочину щодо передачі в оренду земельної ділянки. Позивач особисто не підписувала договір оренди землі, повноваження на це в установленому законом порядку іншій особі не надавала, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, а тому наявні правові підстави для визнання його недійсним та повернення земельної ділянки власнику.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності та правильно виходили із того, що перебіг строку позовної давності починається з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення договору від його імені. Оскільки позивачу стало відомо про існування оспорюваного договору оренди земельної ділянки лише у червні 2016 року,після отримання з відділу Держгеокадастру у Кегичівському районі Харківської області копію договору оренди землі, тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року справа № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18).

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 624/608/16-ц (провадження № 61-12999св18), від 30 січня 2019 року у справі № 624/652/16-ц (провадження № 61-19442св18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 624/654/16-ц (провадження № 61-19481св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про порушення судом порядку призначення судово-почеркознавчої експертизи не підтверджені належними доказами та не узгоджуються з матеріалами справи.

Розглядаючи зазначений позов, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Щодо зупинення виконання рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 21 червня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Кегичівського районного суду Харківської області

від 21 червня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта