Житомирський апеляційний суд
Справа №287/71/18-ц Головуючий у 1-й інст. Стратович О. В.
Категорія 51 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 287/71/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису

за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 21 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням судді Стратовича О.В. в м. Олевськ,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача біологічним батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести до книги реєстрації народжень, а саме до актового запису №175 від 03.05.2012 року про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зміни щодо прізвища та по батькові дитини та зміни щодо батька дитини, а саме в графі «Відомості про дитину» замість « ОСОБА_3 » зазначити « ОСОБА_4 » і в графі «Відомості про батька» замість « ОСОБА_5 » зазначити « ОСОБА_2 »; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову до повноліття дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що протягом 2011 року вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах. У цей період вона завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Відповідач є батьком дитини, але відмовився офіційно визнати ОСОБА_3 своїм сином. Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 04 квітня 2018 року позов в частині стягнення аліментів за заявою позивачки залишено без розгляду.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 21 листопада 2018 року позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, біологічним батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено внести до Книги реєстрації народжень, а саме до актового запису №175 від 03.05.2012 року про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зміни щодо прізвища та по батькові дитини та зміни щодо батька дитини, а саме в графі «Відомості про дитину» замість « ОСОБА_3 » зазначити « ОСОБА_4 » і в графі «Відомості про батька» замість « ОСОБА_5 » зазначити « ОСОБА_2 ».

Зобов`язано Олевський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області внести в актовий запис про народження дитини ОСОБА_3 , № 175 від 03.05.2012 року відповідні зміни та видати нове свідоцтво про народження з урахуванням цих змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи невідповідність висновків суду цим обставинами, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із прийнятим рішенням, оскільки відповідач не визнає себе батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим просить призначити у справі судово-генетичну експертизу. Посилається на те, що в рішенні суду не вказано жодних доказів на підтвердження вимог позивачки, окрім її особистих пояснень, а тому такі докази не можуть бути належними та допустимими.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції 03 травня 2012 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що матір`ю дитини є ОСОБА_1 , батьком записано ОСОБА_5 (а.с.7).

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №9 від 02 лютого 2018 року підтверджується, що відомості про батька дитини ОСОБА_3 записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1

Відповідно до ст. 128 СК України визнання батьківства за рішенням суду відбувається за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами - імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються методичними рекомендаціями «Використання ДНК-аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)» (далі - Методичні рекомендації), розробленими фахівцями Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л.Шулика, ДУ "Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України", Одеського національного медичного університету і Дніпропетровського обласного бюро СМЕ та погодженими МОЗ України у 2012 року.

Згідно із п.3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16 січня 2019 року за клопотанням відповідача у справі призначено судову генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с. 112).

Згідно висновку експерта від 11.04.2019 року № 19/10-1/77-СЕ/19, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 Ймовірність даної події складає 99,999999999 % (а.с. 129-131).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 на підставі наведених доказів є доведеним.

При вирішенні спору суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які показали, що протягом 2011 року сторони підтримували стосунки, які притаманні подружнім.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнав себе батьком дитини.

З огляду на наведене підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.05.2019.

Головуючий Судді