ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3210/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/522/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.

з участю ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу №607/3210/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2019 року, постановленого суддею Дзюбич В.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. З урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно за період з 07 грудня 2013 року до 07 грудня 2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року і її батьками є ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 , які перебували в шлюбі з січня 1995 року по жовтень 2005 року.

З 2000 року вона перебуває на утриманні своєї матері ОСОБА_3 , яка є інвалідом 3 групи з дитинства та за станом здоров`я не може працювати.

З 2004 року відповідач ОСОБА_2 проживає в ОСОБА_4 , де офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, але незважаючи на це жодних коштів на її утримання не надає.

Після досягнення повноліття вона продовжила навчання на денній платній формі навчання у Тернопільському національному педагогічному університеті ім. В. Гнатюка, у зв`язку із чим була позбавлена можливості працювати та отримувати самостійний заробіток, та протягом усього часу навчання продовжувала перебувати на утриманні своєї матері, єдиним доходом якої є пенсія по інвалідності та соцвиплати. В рахунок оплати вартості навчання в період з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2017 року нею було сплачено кошти у сумі 11676,88 грн. Таким чином, після досягнення повноліття вона потребувала матеріальної допомоги та мала право на отримання аліментів від свого батька на час навчання, до досягнення нею 23-річного віку.

Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти, оскільки впродовж років не виплачував аліменти на її утримання згідно рішення суду.

Із врахуванням наведеного просила позовні вимоги задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2019 року вирішено: «Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (резидент АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживає: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно за період із 07 грудня 2013 року до 24 березня 2015 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 243,60 гривень судового збору.»

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати і постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суперечить законодавству, є незаконним та необґрунтованим, таким що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Наголошує на тому, що судом не було враховано те, що відповідач ухиляється від надання актуальної інформації про свої матеріальні доходи, що відповідач в Італії отримував щомісячну допомогу по безробіттю у розмірі понад 600 євро, не виконує рішення Тернопільського міського суду про стягнення аліментів на її утримання і заборгованість станом на 31 березня 2015 року становить 115222,30 євро, що еквівалентно 3553455,07 грн. Також суд не врахував, що відповідач є працездатним, стан його здоров`я є задовільним, він не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не обтяжений утриманням неповнолітніх дітей, інших повнолітніх дітей чи інших непрацездатних утриманців, є громадянином України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 просила задовольнити апеляційну скаргу, зіславшись на доводи викладені в ній, та просила постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення Пижик ОСОБА_5 ., перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 12 грудня 1995 року, батьками позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2005 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

З довідки Ф-3 ПП «Люкс» від 10 січня 2014 року №0-78 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_3 разом із матір`ю ОСОБА_3 , яка відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого УПСП м. Тернополя 15 березня 20017 року, є інвалідом 3-ї групи з дитинства довічно.

Крім того, судом вірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 після досягнення повноліття продовжила навчання у вищому навчальному закладі -Тернопільському національному педагогічному університеті ім. В. Гнатюка на денній формі навчання на платній основі, вартість якого склала 11676,88 грн.

Під час навчання позивачка ніде не працювала, єдиним джерелом її доходу була стипендія та перебувала на утриманні матері, яка є інвалідом 3-ї групи з дитинства довічно, яка також ніде не працювала, а джерелом її доходу була пенсія по інвалідності та соціальна допомога, а тому не могла в належній мірі забезпечити утримання своєї повнолітньої доньки на час її навчання у вищому навчальному закладі.

Ці обставини підтверджуються довідками №51, 374, виданих Тернопільським національним педагогічним університетом ім. В. Гнатюка 03 вересня 2013 року та 04 вересня 2017 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 була зарахована студентом першого курсу на держбюджетну денну форму навчання на факультет філології та журналістики, термін навчання до 31 грудня 2018 року.

У відповідності до договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг навчальним закладом, укладеного 02 вересня 2013 року між Тернопільським національним педагогічним університетом ім. В. Гнатюка та ОСОБА_6 Й. вартість навчання ОСОБА_1 за додатковою спеціальністю Філологія, мова і література (англійська) на денній формі навчання з терміном навчання 4 роки відповідно до кваліфікаційного рівня бакалавр становить 11676,88 грн., вартість оплати за один навчальний рік складає - 2919,22 грн.

Квитанціями ПАТ КБ «Приватбанк» №24607.651.1 від 23 серпня 2013 року, №0.0.296208597.1 від 11 вересня 2014 року; №0.0.337177358.1 від 15 січня 2015 року; №0.0..1 від 10 вересня 2015 року; №0.0.515764868.1 від 04 березня 2016 року; №0.0.630568647 1 від 10 жовтня 2016 року; №0.0.717224227.1 від 01 березня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_1 сплачено на рахунок Тернопільського національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка грошові кошти в сумі 11676,88 грн. в якості оплати за навчання. (т. 1 а.с. 155-160)

З довідки КУТОР «Тернопільський обласний клінічний шкірно-венерологічний диспансер» №1531 від 04 листопада 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 , починаючи з 01 липня 2008 року проходить лікування у голови ЛКК Глушок О.К.

Згідно довідки ПП «Любанок» №9 від 01 березня 2016 року ОСОБА_1 проходила огляди у лікаря-дерматолога та пройшла курси консервативного лікування з 21 січня 2015 року по 22 квітня 2015 року, а також продовжує диспансерний нагляд та амбулаторне лікування у поліклініці «Медікус». Вартість витрат на лікування у ПП «Любанок» становить 1380 грн., витрати на придбання лікувальних засобів згідно касового чеку від 23 листопада 2018 року скали 871,30 грн.

З наданої ГУ ДФС у Тернопільській області інформації про доходи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2018 року вбачається, що з третього кварталу 2014 року по другий квартал 2016 року, у першому кварталі 2017 року та третьому-четвертому кварталі 2018 року єдиним видом доходу позивачки була стипендія, інформація про доходи отримані у третьому-четвертому кварталі 2016 року, другому - четвертому кварталі 2017 року, першому другому кварталі 2018 року відсутня. Зазначене підтверджується також відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків №5099 від 21 листопада 2018 року; 5141 від 29 листопада 2018 року; №226 від 25 лютого 2019 року.

Також встановлено, що відповідач неналежно виконував свої обов`язки щодо утримання дочки, до досягнення нею повноліття.

Згідно виконавчого листа №2-3307, виданого Тернопільським міським судом на підставі рішення суду від 11 червня 2002 року про стягнення аліментів, відповідач, починаючи з 22 квітня 2002 року і до досягнення нею повноліття зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно.

У відповідності до розписки ОСОБА_3 , остання 18 вересня 2017 року отримала від ОСОБА_7 - представника ОСОБА_2 , грошові кошти в сумі 170000 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості за аліментами.

З листа Тернопільського МВС ДВС ГТУЮ в Тернопільській області №7030 від 14 лютого 2019 року вбачається, що станом на 01 лютого 2019 року заборгованість ОСОБА_8 за аліментами становить 18389,01 євро.

Тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачка потребувала додаткової матеріальної допомоги та мала право на отримання аліментів від свого батька на час навчання, до досягнення нею 23-річного віку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) за період з 07 грудня 2013 року до 24 березня 2015 року, тобто за період, коли він був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату і був спроможний надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці за цей період навчання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив, оскільки починаючи з 24 березня 2015 року ОСОБА_2 не працював, офіційно перебував у статусі безробітного і інформація про його доходи відсутня.

З цими висновками погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Суд взяв до уваги докази про доходи відповідача, на підставі яких визначив матеріальну спроможність відповідача сплачувати аліменти та встановив розмір стягнення аліментів.

Так, з долученої до матеріалів справи таблиці «А» про сплату податків вбачається, що з 01 січня 2003 року по 01 березня 2004 року ОСОБА_2 працював у фірмі Leoni Fabio і отриманий ним заробіток становив 6068 євро; в період з 01 березня 2004 року по 31 грудня 2004 року він працював на сільськогосподарських роботах (місце праці не вказано) та отримав дохід у сумі 6271,98 євро; з 01 липня 2005 року по 10 серпня 2005 року працював у фірмі AT ORIENTA, де його заробіток склав 1730 євро; починаючи з 13 вересня 2005 року по 31 травня 2014 року працював у ТОВ CHANAZ IMPIANTI, де отриманий ним заробіток становить 88910 євро.

З протоколу допиту ОСОБА_2 службовцем управління віділу карабінерів м. Риму від 14 лютого 2017 року, наданого в порядку виконання судового доручення про надання правової допомоги у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000529 за ч. 1 ст. 164 КК України, та протоколу допиту вбачається, що ОСОБА_9 з березня 2002 року проживає на території Італійської Республіки, був повідомлений про рішення суду від 11 червня 2002 року про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_10 . Підтвердив, що він є власником автомобіля та з вересня 2005 року до 24 березня 2015 року працював в компанії CHANAZ IMPIANTI. З березня 2015 року до теперішнього часу не виконував будь-якої роботи, не взмозі платити орендну плату, у зв`язку з чим став гостем п. Канноне. З грудня 2015 року отримував грошову допомогу. (т. 1 а.с. 233-235)

З долученого представником відповідача формуляру - професійні дані та інформація щодо місця проживання, наданого Департаментом Управління освіти, роботи і покращення якості життя м. Рим, Італійська Республіка 25 січня 2017 року, вбачається, що в період з 13 вересня 2005 року по 28 лютого 2015 року ОСОБА_2 на підставі робочого контракту працював неповний робочий день на установці кондиціонерів у ТОВ ЧАНАЗ ІМП`ЯНТІ. Починаючи з 24 березня 2015 року ОСОБА_2 офіційно зареєстрований як безробітний. (т. 1 а. с. 206)

Відповідно до виписок з банківського рахунку ОСОБА_2 єдиним доходом останнього починаючи з 24 березня 2015 року є соціальні виплати по безробіттю.

Ці докази підтверджують, що відповідач ОСОБА_2 працював і отримував від праці доходи до 23 березня 2015 року.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання повнолітню доньку яка продовжувала навчання, аліменти у частці від заробітку, а саме 1/4 частки до до 24 березня 2015 року.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Посилання апелянта на те, що відповідач спроможний був надавати матеріальну допомогу з квітня 2015 року до 07 грудня 2018 року, не заслуговують на увагу, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи позивачки про те, після звільнення з роботи відповідач отримував щомісячну допомогу по безробіттю у розмірі понад 600 євро, а тому мав достатньо коштів, щоб сплачувати аліменти до досягнення нею 23 років.

Згідно доданого до матеріалів справи витягу з банківського рахунку, відкритого для ОСОБА_11 , такі виплати проводились з квітня по грудень 2015 року, а тому, з урахування розміру та періоду виплат, не доводять, що відповідач спроможний був надавати матеріальну допомогу позивачці до 07 грудня 2018 року. ( т. 2 а. с.140-145)

Інші доводи викладені в апеляційний скарзі, зокрема наявність заборгованості по аліментах у розмірі 115222,30 євро, що відповідач є працездатним, стан його здоров`я є задовільним, він не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не обтяжений утриманням інших осіб, також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 27 травня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.