ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1458/19 Справа № 203/2251/17 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Ляшенко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про визнання автомобіля особистою власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

21 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання автомобіля особистою власністю. Просив суд, з урахуванням уточнень, визнати особистою власністю ОСОБА_1 автомобіль NISSAN MAXIMA, державний номер НОМЕР_1 , 2002 року виготовлення, набутий під час шлюбу, але за кошти, які належали особисто йому (а.с.2-3,60-63).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2018 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 (а.с.74).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля особистою власністю відмовлено (а.с.96-98).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат (а.с.101-105).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 29 квітня 2006 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.64).

Під час шлюбу, 12 серпня 2010 року, згідно довідки-рахунку КІМ № 153169, був придбаний транспортний засіб NISSAN MAXIMA, 2002 року виготовлення, державний № НОМЕР_1 шасі, кузов № НОМЕР_3 , який був зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с. 53).

Згідно довідки-рахунку серії НОМЕР_4 від 31 жовтня 2015 року вказаний автомобіль проданий ОСОБА_3 за ціною 33320 грн.(а.с. 65).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року (справа № 6-843цс17).

Таким чином, якщо на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою приватною власністю одного з подружжя.

Позивачем не надано доказів того, що договір позики укладався не в інтересах сім`ї, а в інших цілях.

Посилання позивача на те, що спірний автомобіль є його особистою приватною власністю, оскільки набувався виключно для особистих потребах, з метою забезпечення потреб своїх батьків, а відповідач жодного відношення до автомобілю немала, суд не може прийняти до уваги, оскільки з моменту придбання автомобіля (2010 рік) та до розірвання шлюбу між сторонами (2012 року) минуло два роки. Доказів, що автомобіль використовувався не в інтересах сім`ї позивачем не надано.

Крім того, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано жодних відомостей про вартість автомобіля на час його придбання та про спосіб розрахунку за нього.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування до спірних правовідносин ст. 1048 ЦК України, оскільки між позивачем та його братом, ОСОБА_4 не було договору позики, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи, зокрема, розпискою та заявою завіреною тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса м. Москви ОСОБА_5 , з якої вбачається, що ОСОБА_4 передав кошти ОСОБА_1 в борг і останній, зобов`язався повернути кошти в сумі 9500 доларів США при першій вимозі (а.с.13,14).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим та його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: