Ухвала

22 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 719/247/18

провадження № 61-3076ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, на додаткове рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 05 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш», про захист авторських прав шляхом стягнення компенсації,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист авторських прав, у якому просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 компенсацію в розмірі 10 мінімальних заробітних плат та накласти на неї штраф шляхом стягнення до державного бюджету України 10% присудженої йому суми. Разом з тим, у позовній заяві було зазначено, що позивач очікує понести судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 23 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення авторських прав в сумі 16 000,00 грн та судовий збір в сумі 704,80 грн.

До ухвалення рішення у справі, 07 серпня 2018 року представник ОСОБА_1, - ОСОБА_2, подав до суду заяву про наявність понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та повідомив, що докази, які підтверджують зазначені витрати, будуть надані у строки, передбачені частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

25 жовтня 2018 року представником позивача надано до суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідні документи.

Додатковим рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 05 листопада 2018 року у стягненні з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2019 року додаткове рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 05 листопада 2018 року залишено без змін.

Відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогусуд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у наданих документах відсутній обґрунтований розрахунок витраченого адвокатом часу щодо надання кожного виду послуг; не зазначено конкретний обсяг наданих послуг, зокрема, кількість підготованих та поданих процесуальних документів; вказано про участь адвоката в судових засіданнях, однак згідно матеріалів справи представник позивача не брав участі в жодному із 5 судових засідань, які було проведено у даній справі; не зазначено вартості кожного виду послуг окремо, а лише вказана загальна сума вартості послуг.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Верхового ОСОБА_1 з касаційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 05 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2019 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 10 000,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У відповідності до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі, що є предметом касаційного перегляду, станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн х 100 = 192 100,00 грн), а тому зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

При цьому касаційна скарга не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

У відповідності до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2, на додаткове рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 05 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш», про захист авторських прав шляхом стягнення компенсації.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов