Провадження № 2/752/969/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05.11.2019 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Петрова Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та звільнення приміщення,
позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку й виселення з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , позбавлення ОСОБА_3 права користування даним жилим приміщенням.
З врахуванням заяви від 12.03.2018 р. позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10.11.2016 р.
Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей.
Позивач зазначає, що вона є співвласником кв. АДРЕСА_2 .
Відповідач у справі зареєстрований та проживає в квартирі, однак не несе жодних витрат по сплаті за комунальні послуги, зловживає алкогольними напоями, влаштовує конфлікти, свідками яких стають діти.
На добровільні вимоги щодо зміни місця реєстрації та проживання відповідач не реагує, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду.
В ході судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, обґрунтовуючи тим, що відповідач не є власником кв. АДРЕСА_2 , однак після розірвання шлюбу не змінив місця проживання. Останній не несе будь-які витрати на утримання житла і сплату комунальних послуг, зловживає алкогольні напої, влаштовує конфлікти.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації. Судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання.
За згодою позивача, на підставі положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірваний відповідно до заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10.11.2016 р.
Відповідач був поселений та зареєстрований в квартирі як член сім`ї ОСОБА_1 .
Після розрівняння шлюбу відповідач залишився проживати в кв. АДРЕСА_2 .
Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення її права власності.
Звертаючись до суду позивач посилається на те, що відповідач не несе витрат на утримання житла та сплату комунальних послуг і своєю поведінкою унеможливлює спільне проживання, оскільки постійно провокує конфлікти та вживає алкогольні напої.
Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших члені» сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що підстав, визначених ст.405 ЦК України для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням не має, оскільки ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі.
Розірвання шлюбу не є підставою для позбавлення права користування жилим приміщенням.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім`ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням, до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.
Стаття 162 ЖК УРСР регулює відносини щодо оплати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові.
Тобто, сам факт розірвання шлюбу не припиняє права користування жилим приміщенням колишнім членом сім`ї власника житла і не є підставою для виселення, а спір щодо плати за користування житлом позивач не позбавлена права вирішити в порядку ст.162 ЖК України, пред`явивши вимоги про стягнення відповідних коштів за житлово-комунальні послуги.
Також, як на одну із підстав для виселення відповідача, позивач посилається не неможливість спільного проживання в зв`язку з наявністю постійних конфліктів між сторонами, зловживання відповідачем алкогольними напоями, її моральне приниження та вчинення психологічного насильства.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом.
Відповідно до ч.1ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Тобто, право вимагати у судовому порядку виселення наймача, членів сім`ї або інших осіб має наймодавець або інша заінтересована особа за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.
Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.
Крім того, згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.
Позивачем в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано суду доказів, які б підтверджували, що до відповідача застосовувались заходи впливу в зв`язку із вчиненням насильства в сім`ї, зловживанням спиртними напоями, і такі заходи не дали результатів.
Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, судом не встановлені обставини, що є підставами для виселення відповідача, позбавлення його права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, що визначені законом, а отже позов не підлягає задоволенню.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та звільнення приміщення відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, на підставі заяви відповідача про перегляд заочного рішення.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя