КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року місто Київ.

Справа № 757/11514/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7097/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 (у складі судді Остапчук Т.В., інформація щодо складання повного тексту відсутня)

в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадової особи Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області - державного виконавця Дорошенко Наталії Сергіївни щодо не скасування заходів примусового виконання рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській

області (Ленінський ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області) Поршенко Н.С . щодо не скасування заходів примусового виконання рішень.

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Ленінському ВДВС

м. Луганська ГТУЮ у Луганській області перебував виконавчий лист № 6-3145, виданий 01 листопада 2007 року Печерським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк» (далі - АКБ «Правекс-Банк») боргу у розмірі 82 236,16 грн. 24 листопада 2009 року АКБ «Правекс-Банк» звернулося до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого документа без виконання. 03 грудня 2009 державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області Поршенко Н. С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання за його заявою. Проте при вирішенні питання про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не було вирішено питання про зняття арешту з майна боржника.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати державного виконавця чи іншу посадову особу Ленінського ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області, припинити чинність арешту усього рухомого та нерухомого майна, що належить йому на праві приватної власності.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, виходив із того, що державний виконавець здійснював свої дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час таких дій.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 31.08.2017 року, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року та прийняти нову, якою зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Луганська ГТУ юстиції у Луганській області, задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити порушені права чи свободи, а саме припинити чинність арешту усього рухомого та нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1

В апеляційній скарзі посилався на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня

2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня

2017 року, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2017, та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04.10.2017 року та прийняти нову.

Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04.10.2017року задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04.10.2017року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України)

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під час нового розгляду справи в апеляційному суді скаржник та державний виконавець, дії якого оскаржено до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлені 16 квітня 2019 року, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах заявлених доводів, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Ленінському ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області перебував виконавчий лист № 6-3145, виданий 01 листопада 2007 Печерським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Правекс-Банк» боргу у розмірі 82 236,16 грн.

08 лютого 2008 року державним виконавцем Маракушевичем Р.І. було відкрито виконавче провадження № 6280219 з примусового виконання вищевказаногов иконавчого листа.

25 лютого 2008 року була винесена постанова, цим же державним виконавцем про арешт нерухомого майна боржника.

26 лютого 2008 року Четвертою луганською державною нотаріальною конторою Луганського міського нотаріального округу, на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Луганська від 25 лютого 2008 року № 18-527, до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , внесено запис про обтяження (арешт нерухомого майна).

24 листопада 2009 року АКБ «Правекс-Банк» звернувся до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого документу без виконання.

03 грудня 2009 року державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області Поршенко Н. С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність посадової особи Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області - державного виконавця Поршенко Н.С. щодо не скасування заходів примусового виконання рішення не підлягає задоволенню, оскільки державний виконавець здійснював свої дії відповідно до вимог ЗУ « Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з заявою стягувача про повернення виконавчого документа, було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документу стягувану з цих підстав, який може повторно звернутись із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано. Колегія суддів, з таким висновком погодитись не може, оскільки суд дійшов помилкового висновку, про те , що повертаючи виконавчий документ стягувачу за його заявою та не вирішуючи питання щодо припинення арешту з майна боржника, державний виконавець діяв у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанови державним виконавцем про повернення виконавчого документа) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку визнання відмови стягувача від примуслвого виконання рішення суду.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанови державним виконавцем про повернення виконавчого документа) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З відповіді Ленінського відділу ДВС м. Луганська від 23 лютого 2017 року вбачається, що виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а відповідно до ч.1 ст. 38 закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що в разі повернення виконавчого документу на підставі цієї статті припиняється чинність арешту майна боржника. Отже, доводи апеляційної скарги про те, що судом помилково зроблено висновок, щодо дотримання вимог законодавства державним виконавцем під час вирішення питання про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі його заяви , без припинення арешту майна боржника знайшли своє підтвердження під час судового засідання.

Скарга боржника є обгрунтованою, в частині незазначення в постанові про повернення виконавчого документу від 03.12.2009 року, про припинення арешту майна боржника , накладеного постановою державного виконавця від 25 лютого 2008 року в межах виконавчого повадження№ 6280219, а тому в цій частині скарга підлягає задоволенню .

Разом з тим в поданій скарзі скаржник просив зобов`язати державного виконавця припинити чинність арешту усього рухомого та нерухомого майна, що йому належить на праві власності. Проте у державного виконавця відсутні повноваження припиняти арешти, які накладались не в межах виконавчого провадження, що перебувало на його виконанні, а тому скага задовольняється апеляційним судом частково.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. 376 ЦПК України, та з урахуванням того, що ухвала районного суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, про те, що рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог скарги про зобов`язання державного виконавця припинити чинність арешту майна, накладеного в межах виконавчого провадження, виконавчий документ в якому повернуто стягувачу за його заявою.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Ленінський відділ державної виконавчої служби м. Луганська ГТУБ у Луганській області усунути порушення ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження", допущене державним виконавцем Поршенко Н.С. в постанові від 03 грудня 2009 року про повернення виконавчого документу стягувачу, припинити арешт рухомого та нерухомого майна боржника, накладеного на підставі постанови № 18-527 ДВС Ленінського р-ну м. Луганськ від 25 лютого 2008 року в межах виконавчого провадження № 6280219 від 08 лютого 2008 року з приводу виконання виконавчого листа № 6-3145, виданого 01 листопада 2007 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ "Правекс-Банк" боргу у розмірі 82 236 грн. 16 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 травня 2019 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді С.М. Рубан

М.М. Іванченко