Справа № 189/1788/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.05.2019 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пустовар О.С.

при секретареві Комеристій І.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підставі довіреності від 06.12.2017 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покровське цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

встановив:

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", надав до суду меморіальний валютний ордер № 59185 від 20.06.2008 року (1 лист справи ) з якого наглядно видно, що ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" намагався надати ОСОБА_1 валютні кошти в розмірі 14 139,64 Євро. Дані кошти в валюті ОСОБА_1 не отримував і не отримав, про що свідчить наданий Банком до суду меморіальний валютний ордер № 59185 від 20.06.2008 року. Даний меморіальний валютний ордер № 59185 від 20.06.2008 року є належним доказом вище зазначеного згідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України. В наданому до суду меморіальному валютному ордері № 59185 від 20.06.2008 року повністю відсутні підписи, а саме: підпис ОСОБА_1 , підпис особи Банку, яка видавала ОСОБА_1 валютні кошти. В меморіальному ордері зазначені співробітники Банку: Ю.Костюк та Т. Плахотнік, підписи яких відсутні. В Постанові Правління Національного банку України № 337 від 14.08.2003 року, яка дійсна на момент підписання «Кредитного договору № 36/в від 20.06.2008 року «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» в Розділі III «Касові операції банків з клієнтами», глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» надано вичерпний перелік документів, які підтверджують проведення касової операції, видачу готівки клієнту банку: «1. До касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10 ), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі». Жодного зазначеного в інструкції документа Банк до суду не надав з ціллю: приховування суми та валюти видачі ОСОБА_1 кредитних коштів. Пред`явлена до суду ксерокопія кредитного договору №36/в від 20.06.2008 року визначає тільки умови надання кредиту. Угода буде укладеною належним чином тільки після надання належного підтвердження отримання позичальником грошових коштів. Відповідач вважає, що позивач не підтвердив жодним належним доказом отримання готівки позичальником ОСОБА_1 , а тому не довів обставини справи, на які посилається. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відношень по кредитних договорах застосовуються також норми статей параграфу 1, глави 71 Цивільного кодексу України. Так згідно п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України: «Договір позики є укладеним з моменту надання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками». А також згідно ст. 1047 ЦК України: «На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей». Банк не надав до суду жодного належного доказу про те, що банк надавав ОСОБА_1 будь які кредитні кошти. З 21.11.2008 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» змінив процентну ставку по кредиту з 11% річних на 17,5 %, згідно до п. 1.3. договору. Дана норма в п. 1.3. не зазначена в кредитнім договорі згідно наданої до суду позивачем ксерокопії. Така дія Банку є недопустимою та самоправною. Ця дія банку є злочином. Це незаконне, шахрайське підняття процентної ставки по кредиту. Підняти проценти без згоди позичальника є неприпустимою дією Банку. Дана дія Банку була від відповідача прихована. Він її виявив тільки при зверненні Банку до суду з позовною заявою, при ознайомленні з позовною заявою. Те, що не зазначено договором та в договорі не є допустимим в правовідносинах. Згідно постанови №168 від 10.05.2007 року правління Національного банку України «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджену Міністерством Юстиції України 25.05.2007 року, за №541/13808, п. 2.1 зазначено, що Банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:

а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу;

б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннях споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування;

в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів - реєстраторів, нотаріусів тощо);

варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливість та умови дострокового повернення кредиту;

г) інші умови, передбачені законодавством».

В п. 2.4. зазначено:

«2.4. Банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення вищенаведеною інформацією».

Дані вимоги продубльовано в ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Позивач вказує, що йому не було відомо умови надання споживчого кредиту та його сукупну вартість. Банк надав до суду документ під назвою: «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки», де підпис ОСОБА_1 , має явні ознаки фальсифікації. Банк не надав належних доказів того, що перед укладенням кредитного договору № 36/в від 20.06.2008 року, банк письмово повідомив його про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. У діях банку містяться явні ознаки обману споживача, тобто ОСОБА_1 , співробітниками Банку.

Угода, згідно зі статтею 230 ЦК України, повинна судом визнаватись не дійсною. До угоди, згідно до кредитного договору № 36/в необхідно застосувати ч. 1, та ч. 3 ст. 203 ЦК України та ч. 1, та ч. 2 ст. 215 ЦК України та визнавати її не дійсною. В знак підтвердження вищезазначеного необхідно враховувати факт відсутності в позивача «Заяви на отримання готівки», та інших документів, які б свідчили про підтвердження отримання позичальником кредитних коштів.

Національний Банк України листом від 19.01.2006 за № 18-112/219-637 звернув увагу комерційних банків на необхідність дотримання банками ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Очевидно, що ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» проігнорував вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з метою ввести його в оману щодо суті умов кредитування.

При підписанні договору, згідно до ксерокопії Кредитного договору № 36/в від 20.06.2008 року, про видачу споживчого кредиту у валюті, співробітники ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ввели ОСОБА_1 в оману по факту своєї юридичної правоздатності. До теперішнього часу немає відповіді як ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ігноруючи ст. 99 Конституцій України, видавав Євро, як кредит. Як Євро були завезені на територію України, легально або не легально. Звідки на рахунках ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»» з`явилися Євро. Євро у межах України як інструмент платежу не існують, і не є статистичною одиницею держави Україна.

Дії комерційних банків при роботі на території України з грошовою одиницею - Євро, ведення розрахунків, злочинні. При цьому необхідно враховувати, що гривня - це національна валюта (за стандартом КІСЕ 8. 11 - 8. 15.), а долар це міжнародна світова валюта за стандартом. Це зазначено в ст. 192 ЦК України.

Вважає в даному випадку доречно говорити про вимогу ст. 617 ЦК Україні і так само необхідно взяти до уваги вимогу ч. 3 ст. 533 ЦК України. Також необхідно враховувати вимоги ч. 1 ст. 524 ЦК України.

ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» злісно ухиляється надати суду копію Генеральної ліцензії на ведення валютних операцій, яку Банк зобов`язаний отримати на Дніпропетровську філію ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відповідно до ч. 8 ст. 14 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», та ст. ст. 10, 11 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності». Банк ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», не надав до суду Банківську ліцензію, видану Національним Банком України на право здійснення банківських

операцій. ОСОБА_1 було введено в оману за фактом юридичної правомочності начальника відділення № 3 Дніпропетровської філії ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Войченко Наталії Олександрівни. ОСОБА_1 вважає, що при розгляді справи необхідно враховувати вимоги ч. 1 ст. 230 ЦК України, ст. 227 ЦК України, ч. 1, ч. 2, ст. 203 ЦК України, ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України, ст. 238 ЦК України, ст. 524 ЦК України, ст. 533 ЦК України. В зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просив задовольнити позовну заяву та визнати кредитний договір № 36/в від 20.06.2008 року недійсним.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2019 року первісний позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача обставини викладені в позовній заяві підтримав, посилаючись на вимоги викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином, відповідно до положень ч. 11 ст. 128ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно копії кредитного договору № 36/в від 20.06.2008 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк та ОСОБА_1 , банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 14139,64 Євро, що дорівнює 106219,16 грн. по курсу НБУ 7,512155 в порядку і на умовах, визначених цим договором, на придбання автотранспортного засобу марка HONDA, модель CIVIC, № кузова VIN - НОМЕР_1 . Кредитні кошти надаються строком по 19.06.2015 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 11% річних та за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 18,38 Євро, що становить 0,13 % від суми кредиту. Згідно п. 2.1.2.1 цього Договору оплата вартості Автомобіля за рахунок кредитних коштів здійснюється: безготівковим шляхом: за рахунок коштів, спрямованих шляхом перерахування, згідно доручення позичальника, або в порядку та на умовах, передбачених п. 2.5.6 цього Договору, на поточний рахунок продавця за реквізитами, вказаними Позичальником письмово. В разі надання Кредиту в іноземній валюті, з необхідністю перерахування на поточний рахунок Продавця (у відповідності до умов договору купівлі-продажу автотранспортного засобу), Сторони з метою дотримання положень п. 1.1 цього Договору, домовились, що на суму отриманого кредиту в іноземній валюті, Позичальник здійснює продаж іноземної валюти через операційну касу Банку або на міжбанківському ринку по встановленому курсу на день здійснення операції та одразу зараховує її на свій поточний рахунок, відкритий в Банку, надаючи після цього в Банк відповідне розпорядження на перерахування коштів зі свого Поточного рахунку на поточний рахунок Продавця за реквізитами, вказаними в Договорі купівлі-продажу. Пунктом 1.4. цього Договору визначено, що забезпеченням зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів за його користування, інших платежів, передбачених цим Договором, а також можливих штрафних санкцій (надалі за текстом Договору - «Боргові зобов`язання») є застава Автотранспортного засобу, про що сторонами укладено договір застави автомобіля, що набувається Позичальником по договору купівлі-продажу автотранспортного засобу № 11 від 19.06.2008 року, укладеного між Позичальником та ТОВ «САТЕЛІТ МОТОРС». Також цим договором передбачені інші істотні умови його укладення. (а.с. 20-28 том 1).

Відповідачу ОСОБА_1 на виконання вимог кредитного договору та діючого законодавства України було надано Додаток № 1 до Кредитного договору (наявний в справі в копії) - «Графік погашення заборгованості по кредиту та процентам до Кредитного договору № 36/в від 20.06.2008 року ОСОБА_1 , сума кредиту 14139,64 Євро, річна ставка: 11% річних; термін повернення кредиту: 19.06.2015 року; розрахунок у Євро», яким визначено терміни, умови і порядок сплати сум за кредитом. Вказаний графік відповідач ОСОБА_1 отримав та засвідчив власним підписом. (а.с. 29-30 том 1).

Згідно копії Детального розпису загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки (Додаток № 2 до Кредитного договору № 36/в), було визначено дату платежу, суму платежу за розрахунковий період, погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом, у тому числі: платежі за надані супутні послуги, реальна процентна ставка, абсолютне значення подорожчання кредиту (а.с. 31-34 том 1).

Згідно копії Договору застави автотранспортного засобу від 20.06.2008 року, відкрите акціонерне товариство Всеукраїнський Акціонерний Банк та ОСОБА_1 уклали договір застави, за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 36/в, що укладений 20.06.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_1 , та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, згідно з яким Позичальнику надається кредит в сумі 14139,64 Євро зі сплатою відсотків за ставкою 11% річних, терміном повернення до 19.06.2015 року, з наступними змінами та доповненнями, а також в забезпечення можливої неустойки у розмірах та випадках, передбачених Кредитним договором, та інших платежів, заставодавець передає заставодержателю в заставу автомобіль: марки HONDA, модель CIVIC, рік випуску 2008, колір: темно-синій, № кузова VIN - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . (а.с. 14-19 том 1).

Згідно копії договору поруки від 20.06.2008 року, укладеного між ВАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_4 (поручитель), ОСОБА_1 (Боржник) було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язань у повному обсязі за кредитним договором № 36/в від 20.06.2008 року (а.с. 12-13 том 1).

Згідно розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 в останній раз належним чином виконав взяте на себе зобов`язання 24.10.2014 року, шляхом сплати за кредитом 250 Євро (а.с. 7 том 1).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 19.06.2008 року, автомобіль : марки HONDA, модель CIVIC, рік випуску 2008, колір: темно-синій, № кузова VIN - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 , але в особливих відмітках міститься застереження: «Кредит ВАТ «ВіЕйБі Банк» (а.с. 40 том 1).

Згідно копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна мається запис "заборонено відчужувати", об`єкт обтяження: автомобіль легковий, HONDA CIVIC, 2008 року випуску, № об`єкта: НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 ; обтяжувач ВАТ Всеукраїнський акціонерний банк; боржник: ОСОБА_1 (а.с. 41-43 том 1).

Згідно копії меморіального валютного ордеру № 50183 від 20.06.2008 року ОСОБА_1 було надано кошти на його вимогу 14139,64 Євро, що в валюті гривні складає 106219,17 грн. (а.с. 15 том 2).

Крім того, матеріали справи містять документи, які були надані ОСОБА_1 з метою отримання кредиту, та які слугували підставою для отримання кредиту, зокрема: заявка-анкета на отримання кредиту ОСОБА_1 (а.с. 32-33 том 2); повідомлення про умови споживчого кредитування. (а.с. 34-35 том 2).

Крім того між Банком та ОСОБА_1 були укладені договори банківського рахунка № 0668 (національній валюті) від 12.06.2008 року з додатком від 13.06.2008 року; договір банківського рахунка № 0668 (іноземній валюті Євро) від 12.06.2008 року з додатком від 13.06.2008 року. (а.с. 36-45 том 2).

Згідно копії заяви на переказ готівки № 50190 від 20.06.2008 року, квитанції № 50190 від 20.06.2008 року, платіжного доручення № 51111 від 20.06.2008 року, заяви на видачу готівки № 50186 від 20.06.2008 року видно, що ОСОБА_1 не отримував готівку в касі банку - кредитні кошти, а кредитні кошти були спрямовані на оплату вартості автомобіля ТОВ "Сателіт Моторс" (а.с. 122-124 том 4).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України).

Проте, аналіз норми ч. 4 ст. 42 Конституції України, надає підстави для висновку, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, яка звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст.1054 цивільного закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 ,ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що «Фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування».

У частині 4 пункту 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено: «У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Представник позивача в судових засідання стверджував, що підписи в Додатку №2 до кредитного договору №36/в від 20.06.2008 року «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки» та в документі «Повідомлення про умови споживчого кредитування», виконані не ОСОБА_1 , тобто ним не було виражено його волю погодження усіх істотних умов при укладенні договору.

В зв`язку з чим, за клопотанням представника позивача було призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу.

З висновку експерта №4515-18 від 18.02.2019 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Позичальник ОСОБА_1 .» додатку №2 до Кредитного договору №36/в від 19.06.2008 «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «(Підпис, ПІБ клієнта)» повідомлення про умови споживчого кредитування до Кредитного договору №36/в від 20.06.2008 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. (а.с.53-65)

Тобто судом встановлений факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на підписання Додатку №2 до кредитного договору №36/в від 20.06.2008 року «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки» та в документі «Повідомлення про умови споживчого кредитування».

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» , перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

П.п.1.2., 1.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 р. за № 541/13808, яка діяла на момент укладення кредитного договору (далі постанова НБУ) встановлено, що ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Банки зобов`язані забезпечувати виконання цих Правил під час укладення кредитних договорів зі споживачами.

Відповідно до п.2.4 постанови НБУ банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з інформацією про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка включає: процентну ставку за кредитом, вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб -страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіанти погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливість та умови дострокового повернення кредиту. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту (п.2.5 постанови НБУ).

Однак, як встановлено в судовому засіданні зазначені вимоги банком не дотримані, що свідчить про відсутність підпису саме ОСОБА_1 в Додатку №2 до кредитного договору №36/в від 20.06.2008 року «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки» та в документі «Повідомлення про умови споживчого кредитування».

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно вимог п.10 ч.3 ст.18 Закону несправедливими є умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Згідно вимог ч.1 ст.19 ЗУ Про захист прав споживачів забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає, у тому числі, й будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг (п.3 ч.1 ст.19 ЗУ Про захист прав споживачів).

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Правовим наслідком здійснення правочину з використанням нечесної підприємницької практики є недійсність такого правочину (ч.6 ст.19 ЗУ Про захист прав споживачів).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлено обов`язок кредитора, щодо неухильного дотримання вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 4 частини 1 статті 4 та частини 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Вимогою ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» зобов`язано Банки перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, із зазначенням викладеної в цих умовах переліком інформації.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача, про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Таким чином, з метою належного захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів, банки зобов`язано надавати споживачам необхідну, доступну, достовірну, повну та своєчасну інформацію зокрема, про орієнтовну сукупну (реальну) вартість кредиту.

Такого роду інформація про ціну (сукупну вартість) кредиту - по своїй суті та правовій природі є суттєвою, яка істотно впливає на вибір і волевиявлення позичальника, щодо прийняття ним рішення про необхідність укладання кредитного договору на таких умовах оскільки, споживач може не володіти спеціальними знаннями про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває, а тому обов`язок доведення необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації про продукцію (у даному випадку про послугу споживчого кредитування та реальну вартість кредиту) законодавцем покладається саме на суб`єкта господарювання (кредитора).

А тому, враховуючи вищенаведене, істотними умовами кредитного договору, щодо яких має бути досягнуто згоди в обов`язковому порядку, є умови, які встановлені частинами 2 та 4 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

У Директиві Європейського Парламенту та Ради ЄС 2005/29/ЄС від 11.05.2005 щодо несправедливих видів торговельної практики зазначено, що фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Згідно із п. 9 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

Відтак, беручи до уваги приписи пункту 14 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в системному зв`язку зі ст. 11, 19, ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» суд констатує, що в їх змісті законодавцем визначено чіткі критерії і обставин умислу, які з вини кредитора (банку) у будь-якому разі порушують права споживача внаслідок умисних дій/бездіяльності банку та є нечесною підприємницькою практикою, якими зокрема, є: порушення права споживача на свободу вибору продукції при реалізації продукції будь-яким чином; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином.

Вимогою ч.3 ст.203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При визначенні вільного волевиявлення учасника правочину (зокрема, позичальника у даному випадку) і відповідність її внутрішньої волі на укладення правочину, суд враховує наступне.

При укладенні правочину під впливом обману формування волі споживача відбувається не вільно, а внаслідок недобросовісних дій інших осіб, що полягали у здійсненні впливу на формування волі споживача шляхом повідомлення йому таких відомостей, які спонукають споживача до укладення договору.

Таким чином, аналіз змісту вище наведеного дозволяє суду дійти висновку, що умисне замовчування кредитором про факти, які мають істотне значення для споживача, суттєво впливають на його волевиявлення та можуть перешкодити вчиненню правочину, які є ознаками омани під впливом якої волевиявлення споживача є не вільним і не відповідає його внутрішній волі.

Разом з тим, судом враховано, що на виконання вимоги ст. 203 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач зобов`язаний перед укладенням кредитного договору надати позичальнику інформацію в письмовій формі, про умови кредитування з подальшим їх викладенням у змісті кредитного договору та отримати про це, письмове підтвердження з наявним особистим підписом позичальника, про його отримання, у якій мало б бути викладено інформаційні умови, які позичальник мав би розуміти підписуючи заяву позичальника та укладаючи кредитний договір (Правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 11 березня 2015 року № 6-16цс15).

Проте, як встановлено судом за наданими доказами, позичальник особисто не отримував такої письмової інформації від банку перед укладенням кредитного договору. У той же час, такого роду письмової інформації та відомостей банк не надав йому, що спростовує висновок експерта.

При цьому суд вважає, що така поведінка банку, як зацікавленої особи завжди містить прямий умисел і як правило, є результативним наслідком умисного порушення/ невиконання існуючих вимог закону чи/або правил.

Відтак, на підставі вище наведеного суд приходить до висновку, що в порушення вимоги ст. 203 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», позичальник з вини банку не був належно ознайомлений як перед, так і під час укладення кредитного договору зі всіма його умовами, які для нього мають суттєве значення та істотно могли вплинути на формування його волевиявлення і здійснення свідомого вибору, що є обставинами, які викривили його уявлення щодо дійсності істотних умов договору та унеможливили позичальнику реалізувати вільну можливість і змогу, надати дійсну оцінку положенням умов кредитування банку та наслідкам укладення такого кредитного договору.

Встановивши, що відповідач не виконав покладеного на нього ЗУ «Про захист прав споживачів» обов`язку щодо повідомлення споживача (відповідача) у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також детального розпису загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, а також, те, що ненадання відповідачем необхідної інформації позивачу для здійснення свідомого вибору свідчить про укладення договору споживчого кредиту з застосуванням нечесної (такої, що вводить в оману) підприємницької практики.

З урахуванням того, що висновком судово-почеркознавчої екпертизи, викладеним у категоричній формі, підтверджено, що позивач ОСОБА_1 не був ознайомлений відповідачем у письмовій формі про умови споживчого кредитування, а також детального розпису загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, суд приходить до висновку, що оскаржуваний кредитний договір №36/в від 20.06.2008 є укладений з використанням банком нечесної підприємницької практики, а тому наявні підстави для визнання його недійсним у цілому.

Статтями 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання кредитного договору недійсним у випадку включення до нього умов, які є несправедливими та угод, які здійснені з використанням нечесної підприємницької практики. Несправедливими умовами зокрема є установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і відповідно до ч. 4 зазначеної статті, цей перелік не є вичерпним.

Керуючись ст.ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265,280,285,289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання кредитного договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №36/в від 20.06.2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Пустовар