СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5234/19

пр. № 2/759/4073/19

25 вересня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_2 до Святошинської районної у м. Києві державна адміністрація про про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати протиправними та скасувати розпорядження №793 від 27.12.2013 та стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у грудні 2018 р. позивач отримав у відповідача копію ордеру на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка необхідна була позивачу для приватизації квартири разом з ордером позивачу видано розпорядження №793 від 27.12.2013 згідно якого позивач, як наймач зазначеної квартири втратив право на житлове приміщення на підставі заяви ОСОБА_3 та положення ст. 1016 ЖК УРСР, після чого адвокат позивача звернувся до відповідача із запитом про те, чи містить заява ОСОБА_3 згоду наймача ОСОБА_2 у відповідь на що було зазначено, що не містить в результаті чого позивач вважає, що підстав для прийняття вказаного розпорядження у відповідача не було, внаслідок чого відповідач допустив порушення принципу верховенства права, та невірне тлумачення норми права під час прийняття спірного розпорядження.

Ухвалою суду від 12.04.2019 відкрито підготовче провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 20).

21.05.2019 від відповідача надійшов на адресу суду відзив в якому він зазначив, що оскільки позивач самостійно виписався із квартири (втратив право на жиле приміщення) його згода на зміну договору найму житлового приміщення була не потрібна, а тому у позовних вимогах слід відмовити (а.с. 24-26).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 22).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 16.07.1993 ОСОБА_2 було видано ордер на житлове приміщення № 31487 серія Б, для проживання сім`ї, яка складається із трьох чоловік ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2).

27.12.2013 Святошинської РДА у м. Києві було прийнято розпорядження №793 на підставі заяви ОСОБА_3 згідно якого було внесено зміни в договір найму на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в якій проживає три особи, договір найму укласти з гр. ОСОБА_3 у зв`язку із втратою наймачем ОСОБА_2 права на жиле приміщення (а.с. 3).

14.12.2018 на запит адвоката Алієва В.В. Святошинською РДА у м. Києві було надано відповідь №107-5689300, що заява ОСОБА_3 на внесення змін в договір найму не містить згоду ОСОБА_2 , чинним законодавством України не передбачено отримання наймача у разі внесення змін в договір найму у зв`язку з втратою ним на жиле приміщення (а.с. 4).

Відповідно до ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь- якому членові сім`ї наймача.

22.05.2013 ОСОБА_3 звернулася до відповідача із заявою про внесення змін в договір найму жилого приміщення на кв. АДРЕСА_1 та укладення його з нею в зв`язку із пропискою ОСОБА_2 в Київській області с. Білогородка (втратою наймачем ОСОБА_2 права на жиле приміщення). Дана заява містила також і згоду сина ОСОБА_4 на внесення відповідних змін в договір найму (а.с. 28).

Згідно довідки за формою №3 від 14.11.2013 №3444 скріпленої підписом начальника і печаткою ЄРРЦ філії №809-№811 встановлено, що на житловій площі приміщення зареєстровано та проживає 3 особи (заявниця, син та дочка 2000 р.н.), а наймач квартири ОСОБА_2 28.02.2013 виписався в с. Білогородку, Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 29).

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 Житлового кодексу Української PCP права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Наймач квартири (позивач по даній справі) ОСОБА_2 не звертався до установи ЖЕК та до відповідача з відповідними заявами про збереження за ним права на проживання в спірному житловому приміщенні на певний строк у зв`язку з його випискою, як це передбачено ст. 71 Житлового кодексу УРСР.

Таким чином, при прийнятті розпорядження №793 від 27.12.2013 Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, діяла в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, твердження позивача щодо відсутності підстав для прийняття спірного розпорядження, порушення принципу верховенства права при його прийнятті, невірного тлумачення норм права не відповідає обставинам справи, оскільки позивач самостійно виписався із квартири (втратив право на жиле приміщення), його згода на зміну договору найму житлового приміщення була не потрібна.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Норма даної статті встановлює, що доказування є обов`язком сторони. Суд не вправі вимагати у сторін надавати докази. Саме позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Таким чином, розподіл обов`язків щодо доказування у цивільній справі здійснюється на підставі одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. 29 ЦК України; ст. 64, 71, 106 Житлового кодексу УРСР; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353, 417 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_2 до Святошинської районної у м. Києві державна адміністрація про про визнання протиправним та скасування розпорядження відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 26.09.2019.