Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4177/18 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №274/4177/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 27 лютого 2019 року суддею Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 13712 грн. В обґрунтування позову вказала, що син навчається у Державному вищому навчальному закладі «Бердичівський коледж промисловості, економіки та права». Вартість навчання за договором становить 27425 грн, з яких вона вже сплатила 7530 грн. Отже, вважає, що відповідач має відшкодувати половину понесених та передбачуваних витрат на навчання сина згідно ст. 185 СК України.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати на оплату навчання за контрактом в Державному вищому навчальному закладі "Бердичівський коледж промисловості, економіки та права" (далі - навчальний заклад) неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3765 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове про повне задоволення позову.

На її думку, суд не врахував наданих нею доказів на підтвердження передбачуваних витрат на навчання сина, її матеріальне становище та визнання позову відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, відповідач не заперечував щодо її задоволення, проте просив врахувати його матеріальне становище.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Відповідно до договору № 22 про надання освітньої послуги (навчання) Державним вищим навчальним закладом «Бердичівський коледж промисловості, економіки та права» від 28.08.2017 та довідок № 992 та № 6 від 13.08.2018, ОСОБА_4 є студентом вищевказаного навчального закладу по спеціальності «Фізична культура і спорт», з 01.09.2017 по 30.06.2020. Загальна сума на надання освітньої послуги становить 27425 грн: 1 курс навчання (2017/2018) - 7530 грн, 2 курс навчання (2018/2019) - 9050 грн, 3 курс навчання (2019/2020) - 10845 грн. Станом на 13.08.2018 за навчання виплачено 7530 грн (а.с.7-9).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що половина вартості навчання у зазначеному навчальному закладі має бути сплачена відповідачем як додаткові витрати на утримання сина.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відносить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Такі висновки відповідають правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 у справі № 569/6838/15-ц.

Отже, навчання сина сторін у Державному вищому навчальному закладі «Бердичівський коледж промисловості, економіки та права» для здобуття професійної освіти не відноситься до тих обставин, які передбачають можливість стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову без задоволення.

Визнання позову відповідачем не може бути прийнято судом, оскільки таке визнання позову суперечить вимогам закону, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині, а також визнання відповідачем апеляційної скарги суд апеляційної інстанції до уваги не приймає.

Оскільки, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства, судові витрати у відповідності до ч. 7 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2019 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про залишення позову без задоволення.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 20 травня 2019 року.