печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2019 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у залі суду заяви сторін у порядку виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебувала вказана справа, у якій позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Київенерго» і просив суд зобов`язати відповідача зробити перерахунок за послуги опалення з грудня 2016 року по березень 2017 року, надати розрахунок для перевірки та звільнити від сплати за опалення за березень, посилаючись на неналежне виконання відповідачем свого обов`язку по наданню послуг опалення, ігнорування звернень позивача та неправильні розрахунки сум для оплати.

Рішенням суду від 12 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: зобов`язано ПАТ «Київенерго» зробити перерахунок вартості послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період від 01 грудня 2016 року по 31 березня 2017 року та стягнуто судовий збір в дохід держави у розмірі 704, 80 грн /а. с. 179-182/.

06 грудня 2018 року у справі видано виконавчий лист про примусове виконання рішення суду у частині зобов`язання здійснити перерахунок, який позивачем пред`явлено до виконання до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві і старшим державним виконавцем Черухою О. М. відкрито виконавче провадження № 58400071 постановою від 18 лютого 2019 року /а. с. 194/.

02 квітня 2019 року АТ «Київенерго» до суду звернувся із заявою про визнання виконавчого листа від 06 грудня 2018 року таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що з 01 травня 2018 року припинило діяльність у сфері теплопостачання, програми обліку споживачів передано для користування КП «Київтеплоенерго» та КП «Центр комунального сервісу», у зв`язку із чим АТ «Київенерго» не має технічної можливості та відповідного персоналу для внесення даних та коригувань у нарахування /а. с. 191-192/.

Окрім того 16 квітня 2019 року позивачем направлено до суду заяву, у якій він просив здійснити заміну сторони боржника у виконавчому провадженні, врахувавши інформацію надану АТ «Київенерго» /а. с. 211-212/.

У судове засідання учасники розгляду не з`явилися, про час, дату, місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили.

За приписами частини першої статті 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено розділом VI ЦПК України.

Згідно з частиною третьою ст. 432 та частиною третьою ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Первісний боржник - відповідач у справі ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (новий кредитор) 11 жовтня 2018 року уклали договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) /а. с. 197-201/.

Відповідно до 1.1. зазначеного договору відступлення права вимоги (цесії), у порядку та на умовах, визначених договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачів) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів.

Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатків № № 1, 2 та договору № 602-18.

Також як на підставу для задоволення заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, вказано на рішення Київської міської ради від 24 квітня 2018 року № 517/4581 /а. с. 195-196/.

Тобто судовим розглядом встановлено, що відповідач - первісний боржник АТ «Київенерго» відступило, а КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» прийняло, у відповідності до умов договору № 602-18 від 11 жовтня 2018 року, право вимоги (цесії) до споживачів послуги теплопостачання.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, як встановлено частиною другою статті 432 ЦПК України.

Аналізуючи зміст вказаної норми, суд приходить до висновку, що такі обставини, які передбачені законодавцем як підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, не знаходять свого підтвердження, заявником залишилися не доказаними.

Натомість, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Оскільки, внаслідок укладення договору № 602-18 від 11 жовтня 2018 року новий кредитор КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» набув право вимоги до споживачів, які користувалися до 01 серпня 2018 року послугою теплопостачання наданою АТ «Київенерго», саме новий кредитор і володіє, згідно з пунктом 3.1.1 договору, будь-якою первинною документацією, яка підтверджує стан розрахунків споживача з кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, акти звіряння розрахунків.

Частиною п`ятою ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, № 2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до пункту частини першої ст. 512 Цивільного кодексу України, передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

У відповідності зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту 512, 513 Цивільного кодексу України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до частини першої ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки права вимоги відносяться до майна та є об`єктом права власності кредитора згідно зі ст. 190 Цивільного кодексу України, вони можуть вільно відчужуватися кредитором, а виходячи з комплексного аналізу ст. 512, 513, 514, 516 та 517 Цивільного кодексу України можна зробити однозначний та цілком логічний висновок про те, що заміна кредитора в зобов`язанні, в тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобов`язання на боці кредитора.

Оскільки процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії цивільного процесу, а примусове виконання рішення суду є його завершальною стадією, то в п. 5 ст. 8 Закон України «Про виконавче провадження», передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 20 листопада 2013 року, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що існують підстави, передбачені законом, для задоволення заяви та заміни сторони стягувача його правонаступником, при цьому заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню судом відхиляється як безпідставна.

Керуючись ст.ст. 1-33, 432, 442, 446 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства «Київенерго» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення.

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні з виконання рішення суду від 12 вересня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Замінити боржника з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (код у Єдиному державному реєстрі підприємств в організацій України 00131305) на Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (код у Єдиному державному реєстрі підприємств в організацій України 40538421) у виконавчому провадженні на примусове виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року у справі № 757/44098/17-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про зобов`язання вчинити дії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова