Справа № 163/1672/18 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/496/19 Категорія: 2 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Здрилюк О.І.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - Кузіна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника позивача акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - Крилової Олени Леонідівни на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 березня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 17.01.2007 року, згідно якої отримав кредит в сумі 21 600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 16.07.2018 року він має заборгованість перед Банком в загальній сумі 19 608,36 гривень, з них: по відсотках - 12 383,53 гривень, по пені - 6 309,98 гривень, по фіксованому штрафу - 500 гривень, по процентному штрафу - 909,92 гривень.

На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.01.2007 року.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 04 березня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» в даній справі задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.08.2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" і відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом приєднання у формі підписаної останнім в якості позичальника заяви, яка разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг.

Згідно із цією заявою відповідач обрав кредитну картку з кредитним лімітом у 3400 гривень, базова відсоткова ставка за яким на момент підписання договору становила 22,8% з розрахунку 360 днів у році. Строк кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. Строк дії картки - січень 2009 року.

Відповідач своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Банку та те, що ознайомлений і згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Також 20.08.2008 року відповідач своїм підписом посвідчив ознайомлення з довідкою про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (далі - Умови).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що ОСОБА_1 звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 17.01.2007 року, згідно якої отримав кредит в сумі 21600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, з матеріалів справи встановлено, що на підтвердження своїх позовних вимог Банк надав суду заяву ОСОБА_1 від 20.08.2008 року, з встановленням відповідачу кредитного ліміту в сумі 3400,00 гривень, а не 21600,00 гривень, як це зазначено позивачем у позовній заяві.

Разом з цим, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався та долучив до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, що видрукуваний із архівного ресурсу, розміщеному на сайті https://privatbank.ua/terms/, відповідно до загальних положень яких публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", що діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг.

Отже, долучені до позовної заяви документи в якості доказів не містять жодних даних про кредитний договір № б/н від 17.01.2007 року: анкета-заява ОСОБА_1 датована 20.08.2008 року, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанк діють не раніше як з 29.07.2009 року та не містять підпису відповідача, розрахунок заборгованості складається з використання кредитних коштів у період з 17.01.2007 року, складові кредитної заборгованості обраховані наростаючим підсумком за період з 17.01.2007 року по 16.07.2018 року.

Таким чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що сторонами укладено кредитний договір № б/н від 17.01.2007 року.

За таких обставин, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами обставин, на які АТ КБ «ПриватБанк» посилався як на підставу своїх вимог, а також, виходячи з положень статтей 12, 81, 263 ЦПК України, за змістом яких рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і має бути ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, аргументуючи підстави для скасування рішення суду першої інстанції, вказує, що між сторонами укладено кредитний договір, який складається з анкети - заяви на видачу кредиту від 17.01.2007 року, Умов надання банківських послуг, тарифів надання банківських послуг, однак, ні заяви на видачу кредиту від 17.01.2007 року ні Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли на час підписання заяви, позивач суду не подав. В суді апеляційної інстанції пояснив, що таких доказів надати суду не має можливості із-за їх відсутності.

Всі доводи апеляційної скарги стосуються укладеного кредитного договору у вигляді підписання анкети - заяви від 17.01.2007 року, однак матеріали справи містять заяву, підписану позичальником 20.08.2008 року, яка за своїм змістом і датою відрізняється від викладених в позовній заяві та апеляційній скарзі умов кредитного договору від 17.01.2007 року.

До апеляційної скарги додана довідка АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої ОСОБА_1 видано кредитні картки з датою відкриття відповідно: 17.01.2007 року - термін дії 04/15; 23.07.2015 - термін дії 03/19; 20.10.2015 - термін дії 08/19. Проте в заяві, яка наявна в матеріалах справи від 20.08.2008 року зазначено термін дії картки - 01/09(а.с. 10).

Разом з тим, в позовній заяві позивач зазначає про отримання відповідачем кредиту в розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак з доданої до апеляційної скарги довідки про зміну умов кредитування та оформлення кредитної карти на ОСОБА_1 вбачається, що максимальний розмір кредитного ліміту встановлювався в сумі 8000 грн.

Таким чином додані до апеляційної скарги докази не стосуються кредитного договору від 20.08.2008 року, який наданий суду в обгрунтування позовних вимог, які стосуються укладеного кредитного договору від 17.01.2007 року.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді