Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

місто Київ

справа № 700/2095/15-ц

провадження № 61-6991св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2016 року у складі колегії суддів: Захарової А. Ф., Бондаренка С. І., Качана О. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі - ПАТ «КБ «Актив-Банк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування грошей від 03 вересня 2014 року, укладеного ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Надією Ростиславівною, реєстровий № 5634.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_1 27 серпня 2012 року укладено договір № 35/08/-27/4 строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс».

03 вересня 2014 року банк отримав заяви від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про переоформлення депозитного вкладу за депозитним договором.

Зі змісту цих заяв стало відомо про наявність договору дарування грошей у сумі 10 000, 00 дол. США, укладеного відповідачами 03 вересня 2014 року, які знаходяться на депозитному рахунку відповідно до договору строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс» від 27 серпня 2012 року № 35/08/-27/4.

На переконання ПАТ «КБ «Актив-Банк» договір дарування грошей безпосередньо спрямований на виконання обов`язку банку перед третьою особою, що не є ні вкладником, ні кредитором. Такий договір дарування грошей порушує права та інтереси як позивача, так і держави.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 , укладаючи договір дарування грошей, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки ці кошти не належать йому на праві власності, а знаходяться у володінні, користуванні та розпорядженні банку. Також договір дарування не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки реальної передачі коштів не було.

Стислий виклад позиції відповідачів

Відповідачі вимоги позову не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Актив-Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що грошові кошти, розміщені як вклад в установі банку на вкладному рахунку, належать їх власникові, а в установі банку розміщені згідно з договором вкладу на зберігання. Отже, їх власник не обмежений у праві розпоряджатися цими грошовими коштами на власний розсуд.

Реалізуючи своє право власності, ОСОБА_1 подарував належні йому грошові кошти своїй дружині, яка, бажаючи їх отримати з депозитного рахунку, звернулася із заявою до установи банку. За таких умов твердження позивача щодо фіктивності правочину не можна вважати справедливим, законним і обґрунтованим. Подаровані грошові кошти не вийшли з володіння, користування та розпорядження від їх власника за договором дарування. Тому, у разі неплатоспроможності банку, це не позбавляє права вкладника на отримання коштів згідно з Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування грошей від 03 вересня 2014 року, за яким ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10 000, 00 дол. США, які розміщені на депозитному рахунку у ПАТ «КБ «Актив-Банк», що за курсом Національного банку України на день укладення договору становило 130 087, 00 грн, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бовбалан Н. Р., реєстровий № 5634.

Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що вкладником є фізична особа, що надає грошову суму банківській установі на підставі договору банківського вкладу, а відповідач ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Актив-Банк» коштів не надавала, договору банківського вкладу «Актив класичний плюс» від 27 серпня 2012 року № 35/08/-27/4 не укладала, тому станом на 03 вересня 2014 року прав вкладника за договором банківського вкладу «Актив класичний плюс» від 27 серпня 2012 року № 35/08/-27/4 не мала та, відповідно, не має права на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За договором банківського вкладу вкладник не має права розпорядження коштами (крім права їх витребування), що враховуються на вкладному рахунку, та не має права управляти коштами (надавати до банку платіжне доручення), оскільки режим функціонування вкладного рахунку (глава 10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах) відрізняється від режиму функціонування поточного рахунку (глава 6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах), при цьому з моменту передання коштів до банку (ПАТ «КБ «Актив-Банк»), останні стають (є) власністю банку, який використовує їх для здійснення інших банківських операцій на підставі отримання банківських ліцензій (стаття 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Таким чином, ОСОБА_1 не був власником коштів у розмірі 10 000, 00 дол. США, що знаходились на вкладному рахунку за його депозитним договором, які мав намір подарувати відповідно до договору дарування грошей, не мав права їх дарувати, оскільки вони йому не належали.

ОСОБА_1 , вчиняючи спірний правочин - договір дарування грошей, які знаходилися на його вкладному рахунку, - не мав необхідного обсягу цивільних прав щодо цього, що не відповідає вимогами статті 203 ЦК України і є підставою для визнання правочину недійсним.

Договір дарування грошей від 03 вересня 2014 року не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята статті 203 ЦК України). Передачі коштів від дарувальника (ОСОБА_1 .) до обдарованої ( ОСОБА_2 ) не відбулося і не могло відбутися, оскільки зазначені кошти дарувальника станом на 03 вересня 2014 року знаходились у власності ПАТ «КБ «Актив-Банк» та обліковувались на вкладному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 Зміна вкладника в договорі банківського вкладу не передбачена ані нормами права, ані умовами депозитного договору.

Договір дарування грошей не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки відповідачами внесено до змісту договору дарування грошей завідомо неправдиву інформацію з метою отримання 200 000, 00 грн відшкодування, що гарантоване Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, не тільки ОСОБА_1 , як вкладником банку, а й ОСОБА_2 , яка будь-яких коштів до банку не вносила і не була станом день введення тимчасової адміністрації до банку його вкладником.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що ОСОБА_1 відповідно до положень цивільного законодавства та у визначений сторонами у підпункті 3.3.3 договору строкового банківського вкладу строк звернувся до банку із заявою про розірвання договору та про повернення вкладу з нарахованими відсотками, а отримавши відмову, розпорядився належним йому на праві власності майном у вигляді грошових коштів. Зважаючи на занепокоєність з приводу подальшої долі грошових коштів, а також на очевидну недобросовісність банку, 03 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 укладено договір дарування грошових коштів, розміщених на депозитному рахунку у ПАТ «КБ «Актив-Банк». З цим договором та з метою практичної реалізації його положень подружжя звернулось до установи банку із заявами про переоформлення договору банківського вкладу на ім`я ОСОБА_2 та видачу їй коштів, що зберігаються на депозитному рахунку.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ПАТ «КБ «Актив-Банк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що договір дарування грошей не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки відповідачами внесено до договору неправдиву інформацію з метою отримання 200 000, 00 грн відшкодування, що гарантоване Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, не тільки ОСОБА_1 , як вкладником банку, а й ОСОБА_2 , яка грошових коштів до банку не вносила.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 22 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27 серпня 2012 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс» № 35/08/-27/4.

Згідно з пунктом 1 договору банк приймає на депозитний рахунок грошові кошти в тимчасове користування у сумі 10 000, 00 дол. США «Депозитний вклад» на умовах, визначених цим договором. Банк зобов`язується повернути суму вкладу та нараховані за ним проценти на умовах і в порядку, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору строк зберігання коштів становить 12 місяців та один день з 27 серпня 2012 року до 28 серпня 2013 року («Строк вкладу»). Днем повернення вкладу є 28 серпня 2013 року.

У пункті 1.4 договору передбачено, що у день повернення депозитного вкладу банк зараховує суму вкладу на визначені вкладником власні поточні (карткові) рахунки, вкладні (депозитні) рахунки, відкриті у банку, або виплачує їх вкладнику готівкою через касу банку.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що із закінченням строку вкладу та за відсутності до дня його повернення письмової вимоги вкладника про повернення депозитного вкладу строк вкладу продовжується на той самий строк та на тих самих умовах. При цьому процентна ставка встановлюється згідно з діючими ставками у день початку дії нового строку вкладу для такого типу вкладу.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи вкладником ПАТ «КБ «Актив-Банк» за двома депозитним вкладами за договорами, строк яких закінчився (вклад в сумі 9048, 00 євро і відсотки 343, 41 євро за договором № 35/09-27/1 та вклад в сумі 10 073, 00 дол. США і відсотки 383, 65 дол. США, номер договору не зазначено), 02 вересня 2014 року звернувся до голови правління ПАТ «КБ «Актив-Банк» із заявою про повернення йому вкладених коштів в повному обсязі. В разі неможливості просив надати йому дозвіл на переоформлення одного з депозитів на іншу особу.

Оскільки банк відповіді на таку заяву ОСОБА_1 не надав, 03 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р., реєстровий № 5634, відповідно до умов якого ОСОБА_1 подарував, а обдаровувана ОСОБА_2 прийняла у дар гроші в сумі 10 000, 00 дол. США, які розміщені на депозитному рахунку у ПАТ «КБ «Актив-Банк», що за курсом Національного банку України на день посвідчення цього договору становило 130 087, 00 грн.

Відповідно до пункту 4 договору дарування право власності у обдаровуваної згідно з частиною четвертою статті 722 ЦК України виникає з моменту фактичної передачі грошей, що даруються. Обдаровувана зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору звернутися у ПАТ «КБ «Актив-Банк» для переоформлення відповідних договорів і переведення суми дару на своє ім`я.

Того ж дня, 03 вересня 2014 року, банк отримав заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про переоформлення депозитного вкладу за депозитним договором.

02 вересня 2014 року постановою Правління Національного банку України № 545 ПАТ «КБ «Актив-Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

03 вересня 2014 року в ПАТ «КБ «Актив-Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, з 03 вересня 2014 року до 03 грудня 2014 року, на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 вересня 2014 року № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка Олександра Володимировича.

03 грудня 2014 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 134 строк дії тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» продовжено до 30 грудня 2014 року.

23 грудня 2014 року постановою Правління Національного банку України № 838 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 23 грудня 2014 року № 838, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2014 року № 158 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» строком на 1 рік, з 24 грудня 2014 року до 23 грудня 2015 року. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «КБ «Актив-Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Шевченка О. В.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30 вересня 2015 року № 179 «Про зміну Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» призначено Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Актив-Банк» Луньо Іллі Вікторовичу, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків, з 01 жовтня 2015 року.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої, пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами частини першої статті 717, частини першої статті 718, частини першої статті 722, частини першої статті 723 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Договором дарування може бути встановлений обов`язок дарувальника передати дарунок обдаровуваному в майбутньому через певний строк (у певний термін) або у разі настання відкладальної обставини.

Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (частина п`ята статті 719 ЦК України).

Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (частина перша статті 177 ЦК України).

У справі, що переглядається, договір дарування від 03 вересня 2014 року укладено у письмовій формі, його предметом є гроші в сумі 10 000, 00 дол. США, які розміщені на депозитному рахунку у ПАТ «КБ «Актив-Банк» (пункт 1 договору дарування). Такі кошти не є об`єктами, вилученими з цивільного обороту чи об`єктами обмежено оборотоздатними, а тому відсутні зазначені обмеження щодо можливості їх дарування. Проте в оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що такий договір за змістом визначених сторонами умов є реальним. Договором передбачено, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти, які знаходяться на банківському вкладі, проте передача грошей, які є предметом договору, не відбулась, на момент вчинення оспорюваного правочину грошові кошти знаходились в управлінні банку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, пунктом 2 договору дарування грошей передбачено, що дарувальник ( ОСОБА_1 .) стверджує, що гроші, які є предметом цього договору, на момент його укладання права щодо відчуження грошей у третіх осіб, а також будь-які інші обтяження чи обмеження у можливості розпорядження ними відсутні. Наведене на час укладання зазначеного договору не відповідало дійсності, оскільки станом на 03 вересня 2014 року договір банківського вкладу «Актив класичний плюс» від 27 серпня 2012 року № 35/08/-27/4 був чинним.

Згідно з пунктом 3 договору дарування грошей дарувальник ОСОБА_1 та обдарована ОСОБА_2 стверджують, що на момент підписання ними договору передача грошей вже здійснена та згідно з пунктом 4 договору право власності у обдарованої згідно з частиною четвертою статті 722 ЦК України виникає з моменту фактичної передачі грошей, що даруються. Обдарована зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору, звернутись у Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» для переоформлення відповідних договорів і переведення суми дару на своє ім`я.

Втім, передача грошових коштів від дарувальника до обдарованої не відбулася і не могла відбутися, оскільки ці кошти, внесені на депозит дарувальником, станом на 03 вересня 2014 року знаходились у власності ПАТ «КБ «Актив-Банк» та обліковувались на вкладному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 .

За своєю правовою природою договір банківського вкладу передбачає, що банк приймає від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), з внесенням вкладу до кредитної установи припиняється право власності вкладника на переданий вклад та виникають зобов`язальні відносини між банком та вкладником. Таким чином вкладник не вправі розпоряджатися вкладом, внесеним на депозит банку, оскільки відносини власності у зв`язку з укладенням зазначеного договору трансформувалися у зобов`язально-правові відносини, що відповідним чином визначає коло повноважень сторін.

Встановивши, що укладений договір дарування є реальним, грошові кошти за ним не передачі обдарованому, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що договір дарування грошей не спрямований на реальне настання правових наслідків та спрямований на штучне створення передумов для отримання більшої суми вкладів, ніж 200 000, 00 грн відшкодування, що гарантоване Фондом гарантування вкладів фізичних осіб як вкладником банку, так і ОСОБА_2 .

Верховний Суд також врахував, що на момент укладення договору дарування у банку запроваджена тимчасова адміністрація, а тому до спірних правовідносин застосовуються положення спеціального Закону України

«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції Закону України від 04 липня 2014 року № 1586-VII, далі - Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), які мали бути враховані вкладником під час вчинення оспорюваного правочину.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з частиною п`ятою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000, 00 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина перша статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Верховний Суд дійшов переконання, що метою оспорюваного договору було забезпечення в майбутньому отримання гарантованої суми Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, враховуючи, що на момент укладення договору дарування у ПАТ «КБ «Актив-Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, а у ОСОБА_1 наявний ще один банківський вклад у цьому банку.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частин першої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, необґрунтовано виходив із того, що власник не обмежений у праві розпоряджатися своїми грошовими коштами на власний розсуд, а укладення договору дарування грошей за договором банківського вкладу не суперечить вимогам закону.

За правилами частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Укладаючи договір дарування, дарувальник, який є вкладником, мав на меті не дарування грошей, які є предметом договору, а забезпечення в майбутньому отримання грошової компенсації за двома вкладами від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. На момент вчинення оспорюваного договору у банку вже була запроваджена тимчасова адміністрація, а тому дії вкладника щодо передачі прав на вклад іншій особі не можна вважати добросовісними з урахуванням вимог і спеціальних правил Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки вчинення такого правочину спрямоване на забезпечення отримання більшої суми, ніж гарантована Фондом з урахуванням наявності другого депозиту у дарувальника у цьому банку.

Висновки за наслідком розгляду касаційної скарги

Верховний Суд зробив висновок, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик