П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/6080/17

Номер провадження 22-ц/804/1116/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Мироненко І.П., Попової С.А.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «УКР-ЛАН»

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ЛАН» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 лютого 2019 року, у складі судді Писанець Н.В., дата складення повного судового рішення 19 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ЛАН» (далі ТОВ «УКР-ЛАН») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі.

Вимоги обґрунтовані тим, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Волноваською райдержадміністрацією 01 червня 2006 року серія НОМЕР_2, їй належить земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва площею 1,9131 га ріллі (кадастровий номер НОМЕР_1 ), яка розташована на території Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області. Між нею та ТОВ «УКР-ЛАН» 01 січня 2010 року було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років - до 01 січня 2020 року. Вказаний договір 27 липня 2012 року було зареєстровано у відділі Держкомзему у Волноваському районі Донецької області за № 03756. Відповідно до п.7 договору, орендна плата була визначена у розмірі 3% від оціночної вартості земельної ділянки у сумі 739,89 грн. та на підставі п.8 вказаного договору, розраховується з урахуванням індексації та виплачується у строк до 31 грудня щорічно. Всупереч визначеним нормам, відповідач з моменту укладання договору, жодного разу не виплатив позивачу орендну плату та на неодноразові звернення з цього приводу не реагував. Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідачем систематично не сплачується орендна плата, що є підставою для дострокового розірвання договору та стягнення заборгованості, що утворилась з 2010 року. З урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість, станом на 01 січня 2019 року, а саме - заборгованість по орендній платі в сумі - 6659 грн.; з урахуванням індексу інфляції в розмірі 13352,64 грн.; пеню за несвоєчасне внесення орендної плати за 2016 рік - 540 грн.; 3% річних від простроченої суми в розмірі - 1799,02 грн., а усього на суму - 22350,67 грн., розірвати договір оренди та зобов`язати відповідача повернути належну їй земельну ділянку для власного цільового використання.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі, укладений 01 січня 2010 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР-ЛАН», зареєстрований 27 липня 2012 року у відділі Держкомзему у Волноваському районі Донецької області за №03756.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР-ЛАН», повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9131 га (кадастровий номер010000796), яка розташована на території Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ЛАН» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6209,36 грн., що складаються з:

-заборгованості по сплаті орендної плати у сумі 3699,45 грн.;

-з урахуванням індексу інфляції у сумі - 778,93 грн.;

-3% річних від простроченої суми в розмірі - 110,98 грн.;

-пеню за несвоєчасне внесення орендної плати - 1620 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ЛАН» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 350 грн.

Відмовлено у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ТОВ «УКР-ЛАН» просить скасувати рішення та відмовити ОСОБА_1 у позові, посилаючись на те, що діючому керівництву відповідача не було відомо про те, що між ТОВ «УКР-ЛАН» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельного паю; позивач не зверталася у період з 2010 року по 2017 рік до відповідача з вимогою виплати орендної плати за користування її земельної ділянкою; у зв`язку з відсутністю прямої вини відповідача з невиплати орендної плати позивачу, вважає, що у позивача відсутні достатні правові підстави вимагати розірвання договору оренди землі; договором оренди землі не передбачено право позивача вимагати сплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції, оскільки відповідно до п.8 спірного договору оренди землі від 01 січня 2010 року обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів індексації; спірним договором землі, Законом України «Про оренду землі» не передбачено право позивача вимагати сплати 3 % річних від прострочення суми з невиплаченої орендної плати за землю; застосування до спірних правовідносин вимоги ст. 625 ЦК України є неможливим, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом; судове рішення не відповідає вимогам процесуального закону.

Позивач рішення суду не оскаржувала.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим; передбачені підстави для скасування рішення ТОВ «УКР-ЛАН» спростовуються матеріалами справи; протягом розгляду справи відповідач орендну плату так і не виплатив; при розгляді справи суд обґрунтовано застосував положення ст.625 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «УКР-ЛАН» Маркелової О.П., яка підтримала скаргу, заперечення проти скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Лісодіда О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду скасуванню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 і ухвалюючи рішення про розірвання договору оренди, зобов`язання ТОВ «УКР-ЛАН» повернути земельні ділянку власнику та стягуючи на користь ОСОБА_1 орендну плату, а також кошти за порушення виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач своєчасно не виконав взяті на себе зобов`язання за договором оренди від 01 січня 2010 року по виплаті орендної плати, ці обставини за положеннями Закону України «Про оренду землі» є підставами для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в межах строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на землю від 01 червня 2006 року є власником земельної ділянки площею 1,9131 га, яка розташована на території Рибинської ради Волноваського району Донецької області.

01 січня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «УКР-ЛАН» укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,9131 га ріллі (кадастровий номер НОМЕР_1 ), яка розташована на території Рибинської ради Волноваського району Донецької області. Договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Волноваському районі Донецької області 27 липня 2012 року (а.с.7-8).

На виконання зобов`язань, визначених у пункті 15 договору, ОСОБА_1 передала земельну ділянку ТОВ «УКР-ЛАН» в строкове платне користування на 10 років.

Згідно пунктів 7 договору орендна плата становить 739,89 грн., обчислюється з урахуванням індексів індексації і вноситься до 31 грудня поточного року.

Пунктом 22 договору оренди землі передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а пункт 30 надає право припинити дію договору шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Протягом дії договору ТОВ «УКР-ЛАН» (станом на день звернення до суду 10 листопада 2017 року та на час вирішення спору) товариство орендну плату власнику земельної ділянки не виплачувало.

Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата є істотною умовою договору оренди землі.

Відповідно до статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки у зв`язку зі систематичним порушенням строків виплати орендної плати, яка повинна вноситися до 31 грудня поточного року.

Згідно з положеннями частини другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Оскільки з часу укладення договору оренди землі відповідач жодного разу не виконав свого обов`язку щодо виплати ОСОБА_1 орендної плати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову та розірвання договору оренди внаслідок невиконання відповідачем істотних умов договору щодо сплати орендної плати, а також покладення на ТОВ «УКР-ЛАН» обов`язку повернути позивачу спірну земельну ділянку.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 183/262/17 від 06 березня 2019 року (провадження № 61-41932сво18).

Як встановлено судом першої інстанції і цей факт визнано представником ТОВ «УКР-ЛАН» в суді апеляційної інстанції, орендна плата позивачу протягом строку дії договору не виплачувалася.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «УКР-ЛАН» про те, що керівництву товариства не було відомо про наявність договору оренди між ТОВ «УКР-ЛАН» та ОСОБА_1 , а тому відсутня пряма вина відповідача з невиплати орендної плати позивачу; що позивач була відсутня на території України і протягом 2010-2017 років до відповідача з вимогою виплати орендної плати за користування її земельної ділянкою не зверталася, а тому, у позивача відсутні достатні правові підстави вимагати розірвання договору оренди землі, колегія суддів вважає неспроможними.

Незважаючи на те, що позивач у листопаді 2017 року звернулася з позовними вимогами до ТОВ «УКР-ЛАН», підприємство продовжило не виконувати умови договору та не сплатило позивачу орендну плату, як за 2017 рік, так і за 2018 рік.

При цьому в судовому засіданні апеляційного суду, представник відповідача вказала, що починаючи з 2010 року товариство постійно користується земельною ділянкою позивача, керівництво товариства змінилося з листопада 2012 року, але незважаючи на наявність спірних відносин з позивачем з квітня 2018 року, адміністрація ТОВ «УКР-ЛАН» дотепер не виплатила позивачу орендну плату за 2017-2018 роки, очікуючи судового рішення.

Посилання відповідача на те, що позивач не зверталася до адміністрації підприємства з приводу виплати їй орендної плати, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки позивач виконала умови договору оренди і передала земельну ділянку відповідачу у користування, а обов`язок по оплаті за користування земельною ділянкою було покладено на ТОВ «УКР-ЛАН».

Тому, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати з 2014 року, в межах строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, в розмірі 739,89 грн. щорічно, що становить 3699,45 грн. відповідає обставинам справи, положенням матеріального закону та вимогам ст.13 ЦПК України щодо меж заявлених вимог позивача (а.с.75-77).

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи в частині розірвання договору оренди, стягнення орендної плати та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку власнику апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду від 31 січня 2019 року справа № 527/570/17-ц провадження № 61-34296св18, від 20 березня 2019 року справа № 183/3652/16 провадження № 61-18746св18, від 27 березня 2019 року справа № 293/1012/16-ц провадження № 61-27259св18, від 10 квітня 2019 року справа №732/1799/17 провадження №61-44357св18.

Перевіряючи судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 коштів за порушення виконання грошового зобов`язання, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення з відмовою у позові в цій частині, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на положеннях матеріального закону.

При цьому, колегія виходить з того, що відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, у скарзі ТОВ «УКР-ЛАН» зокрема зазначається, що умовами п.8 договору оренди передбачено, що обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексів індексації, а не з урахуванням індексів інфляції, а тому у суду першої інстанції не було підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 індексу інфляції в розмірі 778,93 грн.

Колегія суддів вказані доводи не приймає до уваги, оскільки позивач не заявляла вимоги про стягнення з відповідача орендної плати з урахуванням індексів індексації, що дійсно передбачено умовами договору оренди від 01 січня 2010 року, а просила про стягнення заборгованості по орендній платі, виходячи з щорічного платежу встановлено договором в розмірі 739,89 грн., що і було розглянуто судом та ухвалено в цій частині відповідне рішення.

Разом з тим, ОСОБА_1 з посиланням на положення ст.625 ЦК України, заявила вимоги про стягнення з відповідача орендної плати з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1083, 85 грн., а в подальшому, з урахуванням уточнених позовних вимог - 13 352,64 грн., оскільки мало місце невиконання грошового зобов`язання з боку відповідача (а.с.71-72).

В силу положення статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що визначено частиною першою статті 625 ЦК України.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга стаття 625 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Оскільки безспірно встановлено, що ТОВ «УКР-ЛАН» орендну плату позивачу не виплачувало - не виконувало грошове зобов`язання, то доводи апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови ОСОБА_1 у позові про стягнення індексу інфляції за порушення виконання грошового зобов`язання, є необґрунтованими.

При цьому, перевіривши визначений судом розмір інфляції, апеляційний суд вважає, що фактично розмір інфляційних втрат становить 1509,51 грн. (36,99+798,41+333,61+215,23+100,11+25,16), за період з 11 листопада 2014 року по 29 травня 2019 року та розраховується наступним чином:

з 11 листопада 2014 року по 31 грудня 2014 року: 739,89 (заборгованість станом на 11 листопада 2014 року за 2013 рік)х1,019(індекс інфляції листопад 2014 року)х1,03(індекс інфляції грудень)=776,88-739,89=36,99 грн.;

За 2014 рік -739,89х(1,433х1,124х1,137х1,098х1,034 - річні індекси інфляції з 2015 року по 29 травня 2019 року)-739,89=798,41грн.;

За 2015 рік - 739,89х(1,124х1,137х1,098х1,034 - річні індекси інфляції з 2016 року по 29 травня 2019 року)-739,89=333,61грн.;

За 2016 рік - 739,89х(1,137х1,098х1,034 - річні індекси інфляції з 2017 року по 29 травня 2019 року)-739,89=215,23грн.;

За 2017 рік - 739,89х(1,098х1,034 - річні індекси інфляції з 2018 року по 29 травня 2019 року)-739,89=100,11грн.;

За 2018 рік - 739,89х1,034 - річні індекси інфляції з 01 січня 2019 року по 29 травня 2019 року)-739,89=25,16 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних в розмірі 110,98 грн., оскільки відшкодування стороні цих грошових втрат у зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання також передбачено ст.625 ЦК України.

Розраховуючи три проценти річних від простроченої суми 739,89 грн. в межах строків позовної давності - з 11 листопада 2014 року до дня ухвалення рішення апеляційним судом, колегія визначає цю суму, як 270,48 грн. (97,90+75,71+53,45+31,26+9,06+3,10) та розраховує її так:

739,89х3:100:365х51(дні з 11 листопад 2014 року по 31 грудня 2014 року)= 03,10 грн.

739,89х3:100:365х1610(дні з 01 січня 2015 року по 29 травня року)=97,90 грн.

739,89х3:100:365х1245(дні з 01 січня 2016 року по 29 травня 2019 року)=75,71 грн.

739,89х3:100:365х879(дні з 01 січня 2017 року по 29 травня 2019 року)=53,45 грн.

739,89х3:100:365х514(дні з 01 січня 2018 року по 29 травня 2019 року)=31,26 грн.

739,89х3:100:365х149(дні з 01 січня 2019 року по 29 травня 2019 року)=09,06 грн.

З урахуванням того, що позивач не оскаржує рішення суду в частині визначення судом першої інстанції розміру індексу інфляції - 778,93 грн. та трьох процентів річних - 110,98 грн., колегія суддів, дотримуючись принципу диспозитивності, не вбачає підстав для скасування рішення в цій частині.

Що стосується решти стягнень з ТОВ «УКР-ЛАН» на користь ОСОБА_1 , то в апеляційній скарзі не наведено будь-яких доводів для скасування рішення щодо стягнення позивачу пені 1620 грн., яка передбачена п.10 договору оренди, та часткового відшкодування судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 350 грн., а тому рішення суду в цій частині не переглядається.

Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.89,212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про те, що ТОВ «УКР-ЛАН» невиплатою орендної плати порушило умови договору оренди земельної ділянки, права та законні інтереси ОСОБА_1 , а тому суд правильно розірвав договір оренди від 01 січня 2010 року, зобов*язав товариство повернути позивачу земельні ділянку та стягнув з відповідача грошові кошти, які ОСОБА_1 не отримала з 2014 року.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці, а тому, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ЛАН» залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 03 червня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

І.П.Мироненко

С.А.Попова