Дата документу 08.05.2019 Справа № 334/8076/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/8076/18 Головуючий у 1 інстанції Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/1771/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що з ОСОБА_3 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2012 року. Від даного шлюбу мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2014 року шлюб було розірвано через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя на сімейні відносини.

Підставою для звернення до суду стала ухилення батька від виконання своїх обов'язків, а саме те, що відповідач взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, він не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток.

ОСОБА_3 не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Проте, навпаки при рідкісних зустрічах з дитиною, він негативно впливав на її психоемоційний стан. Це виражалося у нецензурній мові та погроз фізичною розправою в адресу другого чоловіка позивача. Після зустрічей з відповідачем, дитина була збуджена та казала матері, що вона боїться «папу ОСОБА_3», тобто ОСОБА_3. Останньою краплею для припинення їх відносин стало те, що відповідач у присутності доньки курив наркотичну суміш. Після такого випадку, позивачка припинила спілкування дитини з батьком, вона хвилюється, що поведінка відповідача негативно буде впливати на дитину. Також позивачка зазначала, що на теперішній час вона перебуває у другому шлюбі. У дитини з її чоловіком склалися добрі відносини. У них вдома створені усі умови для всебічного розвитку і виховання доньки. Вони піклуються про неї, займаються її вихованням, всебічним розвитком. Дитина відвідує курси англійської мови та танцювальний гурток.

Просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_5. Стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця , з індексацією відповідно до закону починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2019 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави - судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В частині стягнення аліментів допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати в частині позбавлення батьківських прав. Вирішити питання судових витрат.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що він до жовтня 2018 року належним чином здійснював свої батьківські обовязки, піклувався про дитину, допомагав матеріально, купував одяг та дарунки, брав дитину на прогулянки та всіляко приймав участь в її вихованні та розвитку погоджуючи ці питання з позивачем. У жовтні 2018 року у них з позивачем виник конфлікт, через те, що позивач у звязку з укладенням нового шлюбу та створенням нової родини вирішила поїхати разом з дитиною на постійне проживання до іншої країни, а оскільки він, як батько дитини не надав згоди на подальший вивіз дитини за кордон, позивачка стала чинити останньому перешкоди у спілкуванні з донькою та ініціювала процес позбавлення батьківських прав. Крім того, зазначив, що позивачем не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами факт умисного ухилення батька від виховання дитини, свідомого нехтування ним батьківськими обовязками, його винної поведінки щодо дитини а проживання позивачки з новим чоловіком, який бажає усиновити дитину, не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставами для позбавлення відповідача батьківських прав.

ОСОБА_4 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу вирішити на розсуд суду, оскільки під час обговорення питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 члени комісії не дійшли одностайної думки.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Рішення суду оскаржено ОСОБА_3 лише в частині позбавлення його батьківських прав. В іншій частині рішення суду не оскаржено, тому перегляду підлягає рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 з 26.10.2012 року. Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2014 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було розірвано.

Згідно довідки, наданої дошкільним навчальним закладом комбінованого типу № 221 «ПІЛОТ», ОСОБА_5 відвідує цей заклад з 01.09.2016 року. Дитина завжди охайно одягнена, доглянута. Приводять до садка та забирають ОСОБА_5 ОСОБА_4 та ОСОБА_7. Також вони відвідують батьківські збори. За час перебування в дитячому закладі негативних відгуків щодо стосунків у сімї дитина не виказувала. Конфліктних ситуацій між працівниками дитячого закладу та ОСОБА_4 і ОСОБА_7 не виникало. ОСОБА_3 до дитячого садку ніколи не зявлявся, дитина про нього не розповідала.

Згідно довідки департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ ОСОБА_3 станом на 18.01.2019 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Проте, за цією ж довідкою, він є особою, яку 15.12.2017 Хортицьким відділенням Дніпровського відділу поліції ГУНП Запорізької області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і обрано міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_3, наданий відділом по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 04.02.2019, що надійшло до служби у справах дітей Запорізької райдержадміністрації 06.02.2019 за № 22-33/0211, за яким встановлено, що двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, перебуває у стані ремонту, і наразі умови для зустрічі з дитиною не створені. Зі слів ОСОБА_3 він планує зустрічі у помешканні після ремонту.

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_4, від 08.02.2019, який надійшов 08.02.2019 за № 22-33/0230 наданого тим же відділом, встановлено, що однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 (помешкання винаймається) перебуває у доброму стані, в помешканні зроблений косметичний ремонт, в наявності всі необхідні меблі та побутова техніка, у дитини в наявності речі по сезону, книжки та іграшки.

Згідно висновку комісії Запорізької райдержадміністрації від 28.02.2019 року, як органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5, вбачається, що під час обговорення цього питання члени комісії не дійшли одностайної думки щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, та вирішили покласти розвязання спору на розсуд суду.

Крім того, у судовому засіданні в суді першої інстанції було оглянуто диск з відеозаписом, на якому відбувається діалог між донькою ОСОБА_5 та її матірю. ОСОБА_4 звертається до доньки з запитаннями стосовно батька. З відповідей дитини складається наступне враження про батька: вживає у присутності дитини якусь речовину зеленого кольору через дихальні шляхи.

Проте, суд першої інстанції, в спростування зазначеного, не надав належну оцінку Довідці КЗ «Запорізька Центральна районна лікарня Запорізької районної ради» від 17.01.2017 року про проходження психіатричного та наркологічного огляду з тексту яких вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Колегія суддів, звертає увагу суду першої інстанції, на те, що жодним належним та допустимими доказом вживання відповідачем наркотичних засобів та негативного впливу на доньку ОСОБА_5 не підтверджено.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи доведено обставини, на які посилалась позивач у своєму позові, а саме про те, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується з сином, не займається його вихованням, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, тобто ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення, оскільки обов'язок утримувати дитину покладено законом як на матір, так і на батька.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку, відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині позбавлення його батьківських прав, у зв'язку з чим судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в оскаржуваній відповідачем частині.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_5 з огляду на таке.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останніх щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування ними своїми обов'язками, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції неповно та не всебічно з'ясував фактичні обставини справи, не взяв до уваги доводи відповідача, надавши перевагу доводам позивача, дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки.

Згідно положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дійшовши висновку про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обовязків по відношенню до своєї доньки ОСОБА_5 за відсутності будь-яких обєктивних та доведених перешкод не бачиться та не спілкується з донькою , не приймає участі у її вихованні, навчанні, розвитку та утриманні , не цікавиться успіхами та здоровям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, про її харчування, лікування та освіту, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, тобто свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що позивач чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з донькою, не дає бачити дитину.

Зазначене підтверджується Розпорядженням Голови районної адміністрації по Дніпровському району у м. Запоріжжя від 14.02.2019 року № 104, відповідно до якого відповідачу встановлено порядок участі у вихованні і спілкуванні з дитиною. Факт перешкод позивача в побаченнях з дитиною зареєстрований в журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Дніпрвоського ВП ГУНП в Запорізькій області за № 4310 від 16.02.2019 року. Суд першої інстанції проігнорував вказані докази та не надав їм належної оцінки.

Також, колегія суддів звертає увагу суду на те, що Комісія Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, як орган опіки та піклування одностайного висновку про доцільність/недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав не надала, а залишила вказане питання на розсуд суду.

Позбавлення батьківських прав є дійсно крайнім заходом впливу. В ході перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування такого заходу впливу відносно відповідача.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не можна назвати законним та обґрунтованим, судом не в повній мірі з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції в частині позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити нове судове рішення у цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в виді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1059 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2019 року у цій справі в частині позбавлення батьківських прав скасувати, прийняти постанову в цій частині наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав відмовити. В іншій частині рішення суд залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1059 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: