Справа № 373/1000/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 р. м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Реви О. І.

за участю:

секретаря судових засідань Хоменко Н. І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Прокопенко ОСОБА_2 В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький справу за позовом ОСОБА_3 до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області , третя особа: Дівичківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду і просив визнати припиненим право власності на земельну ділянку площею 0,3290 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що перебуває в державній власності і на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, що відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 02 серпня 2011 року, номер Витягу 30830823, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3290 га, що розташована на території Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, для обслуговування майнового об`єкту, що відповідно до витягу про Державну реєстрацію прав від 02 серпня 2011 року, номер витягу 30830823, належить йому і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель іншого сільськогосподарського призначення (землі під господарськими будівлями і спорудами), які знаходяться в державній власності.

Позовні вимоги ні позивачем, ні його представником у встановленому законом порядку не змінювалися, не доповнювалися та не уточнювалися.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 02.08.2011 придбав у ОСОБА_4 нежитлову будівлю, а тому відповідно до вимог ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України до нього перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташований придбаний ним об`єкт нерухомості. Згідно наданої копії кадастрового плану на спірну земельну ділянку їй присвоєно кадастровий номер і вона знаходиться на території Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району.

У травні 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про безоплатну передачу йому у власність спірної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки. Проте, йому було безпідставно відмовлено в задоволені цієї заяви.

Вважає, що відповідно до приписів цивільного та земельного законодавства має право на отримання у власність земельної ділянки, оскільки придбав об`єкт нерухомості, що розташований на такій ділянці.

Відповідач відзиву на позов не надав, будь-яких доказів на спростування позовних вимог також.

Від третьої особи подано заяву в якій її представник просив розглянути справу в його відсутності та прийняття рішення по справі на розсуд суду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, а представник відповідача позову не визнав, зазначивши про його безпідставність та необґрунтованість.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦК України, в редакції станом на 02.08.2011 час придбання позивачем об`єкта нерухомості, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч. 2 ст. 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 120 ЗК України, в редакції станом на 02.08.2011 час придбання позивачем об`єкта нерухомості, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч. 6 ст. 120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти.

Відповідно до укладеного 02.08.2011 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 52,00 кв.м. Земельна ділянка, на якій знаходиться відчужувана будівля, розміром 0,3290 має кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , державний акт на право власності на земельну ділянку та договір оренди на земельну ділянку не виготовлялися та не реєструвалися.

Тобто, умови, що визначені ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України відсутні. Зокрема, ч. 2 ст. 377 ЦК України передбачає, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). У договорі-купівлі продажу відсутні дані про розмір земельної ділянки, право на яку переходить позивачу ОСОБА_3 у зв`язку з переходом права власності на придбану ним будівлю. Договір містить лише посилання на розмір земельної ділянки, на якій розміщена придбана ним будівля.

Придбана позивачем споруда в десятки разів менша за площу земельної ділянки на якій вона розташована.

За змістом ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до позивача ОСОБА_3 могло перейти право власності або право користування на спірну ділянку в зв`язку з переходом до нього права власності на придбану ним будівлю. Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що продавець будівлі ОСОБА_4 мав право користування спірною ділянкою, адже права власності на неї він не мав, що встановлено нотаріусом та зазначено в посвідченому ним договорі.

Надана представником позивача копія Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 25.02.2018 та 26.12.2018 свідчить про те, що не спірна земельна ділянка, а інша з іншим кадастровим номером, є у власності Переяслав-Хмельницької РДА та перебуває в оренді гр. ОСОБА_4

Із копії державного акту на право колективної власності на землю, серії НОМЕР_2 , виданого 10.07.2001 Стовп`язькою сільською радою Переяслав-Хмельницького району вбачається, що колективному сільськогосподарському підприємству «Трубайлівське» на території цієї ради належить на праві власності 763,9 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цей акт містить план зон та меж, кадастрового номеру земельна ділянка не містить.

Посилання представника позивача на ту обставину, що спірна ділянка належить відповідачу в судовому засіданні не підтверджені. Жодних допустимих і належних доказів того, що спірна ділянка раніше належала КСП «Трубайлівське» чи ОСОБА_4 і на момент виникнення спору належить Переяслав-Хмельницькій РДА в судовому засіданні не здобуто.

На противагу цьому, не спростованим є той факт, що позивачем було придбано будівлю на території м. Переяслав-Хмельницький, а не на території Переяслав-Хмельницького району.

Так, в договорі купівлі-продажу від 02.08.2011, у витязі про державну реєстрацію прав зазначено адресу нежитлової будівлі як: АДРЕСА_1 д.

Поданий позивачем доказ щодо зміни поштової адреси придбаної ним будівлі копію рішення виконавчого комітету Дівичківської сільської ради від 19.04.2018 № 41 суд не визнає допустимим та достовірним. Дівичківська сільська рада, в порушення вимог ст. 19 Конституції України, прийняла рішення про зміну (уточнення) поштової адреси будівлі, придбаної позивачем з вул. АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 -Хмельницький, Київська область на вул. Кузнєцова, 2 д АДРЕСА_2 Київська АДРЕСА_3 .

Зміна поштової адреси об`єкта нерухомості з міста на урочище на території сільської ради поза населеним пунктом лише рішенням сільської ради не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до правовстановлюючих документів позивач придбав об`єкт нерухомості саме на території м. Переяслав-Хмельницький, а не на будь-якій території Переяслав-Хмельницького району. Визначений кадастровий номер земельної ділянки, де розташовано придбану позивачем будівлю, але доказів розташування цієї ділянки на території Дівичківської сільської ради поза населеним пунктом позивачем не надано.

З огляду на це, докази порушення чи не визнання права позивача на спірну ділянку саме Переяслав-Хмельницькою РДА взагалі відсутні.

Окрім того, 21.05.2018 позивач звертався до відповідача із заявою в якій просив «…передати мені у безоплатну власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , урочище «Трубайлівка» із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0.3290 га, та відповідно надати мені дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки …».

24.05.2018 Переяслав-Хмельницька РДА надала позивачу відповідь на таку заяву, в якій зазначила, що розгляд такої заяви не входить до компетенції Переяслав-Хмельницької РДА, оскільки надання в оренду чи передача у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства відповідно до ст. ст. 116, 121 та 122 ЗК України не є компетенцією районної державної адміністрації.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною другою статті 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви.

Позивачу, в особі його представника, на стадії підготовчого засідання було надано можливість подати додаткові докази, заявити клопотання про витребування доказів. Таким правом ні позивач, ні його представник не скористалися.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, не подання позивачем (його представником) доказів на підтвердження позовних вимог та не подання представником відповідача доказів на їх спростування є наслідком їх процесуальної активності.

Позивач не довів у встановленому законом порядку правомірність своїх вимог щодо припинення права власності відповідача на спірну ділянку та визнання за ним права власності на спірну ділянку належними та допустимими доказами. В судовому засіданні не підтверджено жодним доказом правомірність посилання позивача на вимоги ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України в частині переходу до нього права власності на землю в зв`язку з набуттям права власності на об`єкт нерухомості. В укладеному договорі купівлі-продажу такого об`єкту нерухомості відсутні посилання на обсяг прав на земельну ділянку в продавця нерухомості ОСОБА_4

У зв`язку з недоведеністю позовних вимог до відповідача; відсутністю доказів, які свідчать про перехід будь-якого права на землю до позивача в зв`язку з набуттям ним права власності на нерухомість, суд вважає, що в позові слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до вимог ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, ст. ст. 10-14, 77-82, 263-265, 273 ЦПК України, суд ,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області , третя особа: Дівичківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 17.05.2019.

Суддя О. І. Рева