Справа № 134/1548/18
Провадження № 22-ц/801/740/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 рокуСправа № 134/1548/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого : Копаничук С.Г.

суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.

при секретарі Богацькій О.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач СТОВ «Довжок»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу СТОВ «Довжок» на рішення Крижопільського районного суду від 29.01.2019 року ,ухваленого в приміщенні Крижопільського районного суду суддею Зарічанським В.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до СТОВ «Довжок» про визнання додаткових угод до договорів оренди землі недійсними,-

В с т а н о в и в :

05.11.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до СТОВ «Довжок» про визнання додаткових угод до договорів оренди недійсними . ОСОБА_1 посилалась на те, що 18.09. 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, площею 1,6053га з кадастровим номером НОМЕР_1 на території Соколівської сільської ради строком на 5 років, речове право оренди на яку зареєстровано 31.10.2014 року. Вважаючи ,що договір у вересні закінчує свою дію 30.07.2018 року вона цінним листом відправила відповідачу повідомлення про відмову продовжувати його дію, проте згодом дізналась, що між відповідачем і нею укладена додаткова угода б/н від 02.04.2018 року, яку вона не укладала і не підписувала.

З аналогічним позовом та підставою звернулась до суду позивачка ОСОБА_2 щодо не укладеної нею і не підписаної додаткової угоди б/н від 02.04.2018 року до укладеного нею з відповідачем договору оренди земельної ділянки від 21.09.2013 року, площею 0,8002 га з кадастровим номером НОМЕР_2 на території Соколівської сільської ради строком на 5 років, речове право оренди на яку зареєстровано 11.11.2014 року. В зв`язку з відсутністю їх волевиявлення на укладення додаткових угод ,просили визнати зазначені додаткові угоди недійсними про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснені записи за № 123472385 і №142426189.

Ухвалою Крижопільського районного суду від 06.11.2018 року було задоволено клопотання позивачів про витребування з сектору державної реєстрації Чечельницької РДА та відповідача СТОВ`Довжок» оригіналів оспорюваних додаткових угод до договорів оренди від 02.04.2018 року .

Рішенням Крижопільського районного суду від 29.01.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено, визнано недійсними укладені з позивачами додаткові угоди б/н від 02.04.2018 року до договорів оренди земельних ділянок від 18.09.2013 року та від 21.09.2013 року . Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі СТОВ «Довжок» просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовів відмовити.

В апеляційній скарзі СТОВ «Довжок» просить рішення суду першої інстанції скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а у справі постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначила, що суд не врахував те, що СТОВ «Довжок» належним чином виконувало свої зобов`язання по договорам оренди земельних ділянок, у зв`язку з чим між з позивачами було досягнуто згоду на підписання додаткових угод до договорів оренди землі, які в подальшому були направлені на державну реєстрацію. Також суд дійшов невірного висновку про непідписання додаткових угод позивачами виключно через ненадання відповідачем на вимогу суду оригіналів цих додаткових угод для їх експертного дослідження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,6053 га., кадастровий номер НОМЕР_1 , яка знаходиться на території Соколівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області. 18.09 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, площею строком на 5 років, речове право оренди на яку зареєстровано 31.10.2014 року. 30 липня 2018 року ОСОБА_1 , вважаючи що договір оренди закінчує свою дію , повідомила відповідача про небажання продовжувати договір на новий строк.

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,8002 га га., кадастровий номер НОМЕР_2 , яка знаходиться на території Соколівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області.21.09 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, площею строком на 5 років, речове право оренди на яку зареєстровано 11.11.2014 року.

Державним реєстратором реєстраційної служби Чечельницького РУЮ Вінницької області Фаренюком С.А. на підставі додаткових угод № б/н від 02.04.2018 року до договорів оренди землі б/н з ОСОБА_1 від 18.09.2013 року та з ОСОБА_2 від 21.09.2013 року , було зареєстровано продовження речового права оренди належних їм земельних ділянок строком на 10 років, про що в спеціальному розділі вчинено записи відповідно за індексними номерами 7540033 від 31.10.2014 року та 7646978 від 11.11.2014 року.

Суд встановив, що договори оренди укладались позивачами з відповідачем на 5 років, останній має переважне право на їх поновлення на новий строк і дія цих договорів припиняється у разі закінчення строку, на який їх укладено.

Задовольняючи позови ,суд першої інстанції виходив із факту укладення додаткових договорів до договорів оренди , оскільки речове право за ними зареєстровано у реєстрі речових прав , проте без волевиявлення позивачів ,що є порушенням ч.4 ст.203 ЦК України, оскільки вважав ,що не надавши на вимогу суду оригіналів оспорюваних додаткових угод для експертного дослідження , відповідач цим самим визнав факт непідписання позивачами оспорюваних угод.

Разом із тим, з вказаним висновком погодитись на можна.

Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1,2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Апеляційним судом встановлено, що предметом позову в даній справі є додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок із позивачами що зареєстровані у державним реєстратором Реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області Фаренюк С.А. Разом з тим, ані позивачем, а ні відповідачем до суду не було надано доказів, що підтверджували б існування таких угод.

Позивачі у позовній заяві і у своїх поясненнях в судовому засіданні зазначили, що додаткових угод про продовження договорів оренди до 10 років вони не підписували і нікого не уповноважували на їх підписання і тексти додаткових угод до договорів у них відсутні.

Відповідач також не надав суду вказані оригінали додаткових угод, зазначивши, що вони були надані реєстратору ,проте останній їм їх не повернув , заявивши при цьому ,що вони і у нього відсутні.

Ухвалою суду від 06.11.2018 року оригінали оспорюваних додаткових угод до договорів оренди від 02.04.2018 року були витребувані з сектору державної реєстрації Чечельницької РДА та відповідача СТОВ «Довжок» ,проте останніми на надані.

Отже, визнаючи додаткові угоди до договорів оренди недійсними ,суд фактично не звернув увагу, що правовстановлюючим документом ,що надає речове право являється саме правочин, а не реєстраційний запис у Державному реєстрі речових прав, який вчиняється лише за наявності правової підстави оригіналів документів, які таке право надають та не замінює їх.

За обставин відсутності оригіналів оспорюваних додаткових угод , якими продовжувалось речове право оренди, у позивача, відповідача та державного реєстратора неможливо стверджувати ,що вказані договори були взагалі укладені.

Враховуючи викладене та те, що за діями певних осіб можуть вбачатись ознаки скоєних правопорушень по внесенню записів у державний реєстр речових прав на нерухоме майно без наявності підстав для такого внесення ,у суду були відсутні підстави вважати оспорювані додаткові угоди до договорів оренди укладеними ,права оренди земельних ділянок у відповідача продовженими .

Відповідно до роз`яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Відтак , з`ясувавши обставини справи , у суду були відсутні підстави вважати оспорювані угоди укладеними і ,відповідно, визнавати їх недійсними.

Колегія суддів вважає, що за відсутності оригіналів оспорюваних додаткових угод до договорів оренди , оспорювані угоди з підстав відсутності волевиявлення не можуть визнаватись недійсними ,а права позивачів , з урахуванням наявності запису про речове право відповідача, підлягають захисту у інший спосіб ,зокрема шляхом виключення з Державного реєстру речових прав реєстраційного запису про наявність у відповідача непідтвердженого правочином речового права.

Так як у задоволенні позову позивачів необхідно відмовляти з інших підстав,ніж зазначено в апеляційній скарзі ,остання підлягає задоволенню частково.

Оскільки висновки суду грунтуються на невірно встановлених обставинах справи та застосованих нормах матеріального права , рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог .

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивачів підлягають стягненню на користь відповідача судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі по 1057,2 грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довжок» задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду від 29.01.2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довжок» про визнання додаткових угод недійсними, - відмовити.

Стягнути на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довжок» по 1057,2 грн. з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя: С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук