Ухвала

Іменем України

06 травня 2019 року

місто Київ

справа № 161/17684/18

провадження № 61-8046ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року у складі судді Філюк Т. М. та ухвалу Волинського апеляційного суду від 13 березня 2019 року у складі судді Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на дії державного виконавця визнано неподаною та повернуто заявникам.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, заявники звернулись до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявникам строк для усунення недоліків, зокрема, заявникам необхідно було зазначити, у чому полягає незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення, та сплатити судовий збір.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року визнано неподаною та повернуто заявникам.

Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтовувалась тим, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 не звільнені від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про судовий збір»; заявниками не виконано вимоги ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 12 квітня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулися із касаційною скаргою, в якій просили скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 13 березня 2019 року, задовольнити вимоги скарги на дії державного виконавця.

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що заявники звільненні від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо оскарження в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції

У відкритті касаційного провадження на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32, частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга в частині оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року не може бути прийнята до провадження, оскільки це судове рішення суду першої інстанції не переглядалось по суті в суді в апеляційному порядку, а отже, оскаржуване судове рішення не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Щодо оскарження в касаційному порядку ухвали апеляційного суду

У частині касаційного оскарження ухвали Волинського апеляційного суду від 13 березня 2019 року Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявникам строк для усунення недоліків, зокрема заявникам необхідно було зазначити, в чому саме полягає незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення, та сплатити судовий збір.

20 лютого 2019 року на адресу суду апеляційної інстанції заявники надіслали заяву, в якій зазначили, що звільнені від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року визнано неподаною та повернуто заявникам.

Позивачі у справах про захист їхніх прав як споживачів звільнені від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» не лише у суді першої інстанції. Порушені права споживача можуть бути захищені не лише у суді першої інстанції, але й у судах інших інстанцій, розгляд справи в яких є частиною єдиного цивільного процесу.

Аналогічна позиція викладена у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду у справі № 14-57цс18 від 21 березня 2018 року.

Проте, відповідно до матеріалів касаційного провадження та змісту оскаржуваних судових рішень ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду апеляційної інстанції не з позовом як споживачі, а як скаржники зі скаргою на дії (бездіяльність) посадових осіб органів Державної виконавчої служби.

Перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений у частині другій статті 3 Закону України «Про судовий збір», і в цьому переліку відсутні скарги, подані у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Розміри ставок судового збору, визначені у статті 4 Закону України

«Про судовий збір», залежать від характеристики об'єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (в окремих випадках - у поєднанні з характеристикою суб'єкта, який звертається до суду).

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Водночас, підпунктом 9 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду.

Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на усі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Зазначений правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15

(провадження № 12-66гс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та правомірно повернув апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року у зв'язку з невиконанням виконанням вимог ухвали апеляційного суду від 05 лютого 2019 року.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на дії державного виконавця відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

С. О. Карпенко

О. В. Ступак