Справа № 357/1682/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30 вересня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, -
У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, посилаючись на наступні обставини.
26.10.2016 року він ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 270 000 гривень, що підтверджується власноруч підписаною відповідачкою розпискою.
В розписці зазначений строк повернення коштів, а саме до 28.10.2016 року. Тобто, кошти ним позичалися на два дні.
Після спливу терміну повернення коштів він неодноразово в усному порядку просив відповідачку повернути йому кошти, але вона відмовилася, не пояснюючи з яких причин.
Одержання нею зазначеної суми підтверджується її розпискою, що в оригіналі знаходиться в нього. Кошти були передані при свідку.
Під будь-яким приводом вона ухиляється від виконання свого зобов`язання. В розмовах заявляє, що розписка не має правових наслідків.
Ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлюється, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
В зв`язку з порушенням зобов`язань відповідачем в лютому 2018 році він був змушений звернутися до суду за захистом, як він вважав його порушених прав.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2018 року було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на його користь ( ОСОБА_1 ) ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , борг в сумі 270 000 грн., три відсотки річних 9 565 грн. та судовий збір в розмірі - 3 098,86 грн.

З метою примусового виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 357/1336/18, 2/357/1275/18, виданого 27.09.2018 року, Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, було відкрито виконавче провадження ВП № 57448832 від 23.10.2018.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК.

Зазначена позиція підтверджується та викладена в Постанові Верховного Суду України по справі № 6-1946цс15 - "Стаття 625 входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.''

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільної-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи, що сума заборгованості за договором позики була визначена та задоволена Білоцерківським міськрайонним судом в розмірі 282 663 грн. 86 коп., та на даний час не стягнута (не повернена), тому просив суд прийняти позовну заяву до розгляду, стягнути з відповідача - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , інд. номер: НОМЕР_2 на його користь 3 392 грн. 00 коп. - 3% річних, 14 368 грн. 23 коп. - інфляційних втрат та судовий збір в сумі 768.40 грн. ( а. с. 3-6 ).

Ухвалою судді 05 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 13-14 ).

20 травня 2019 року матеріали цивільної справи були направлені до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2019 року ( ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у вищезазначеній цивільній справі ) ( а. с. 32 ).

В серпні 2019 року цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних була повернута з апеляційної інстанції до Білоцерківського міськрайонного суду ( а. с. 53 ).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, представником позивача ОСОБА_3 надано до суду заяву, отримана судом 30.09.2019 року за вх. № 35698, в якій просив розглядати справу без участі позивача та його представника. Позов підтримують повністю. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не заявилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення.

Судом направлялися судові повістки на три відомі суду адреси, а саме: адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , яку безпосередньо вказувала відповідач звертаючись до апеляційної інстанції з скаргою на ухвалу суду від 05.03.2019 року ( а. с. 40 ).

Згідно поштового повідомлення про вручення вбачається, що за адресою реєстрації відповідача: АДРЕСА_3 , судову повістку 16.09.2019 року було отримано ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 була належним чином та заздалегідь повідомлена про час, дату і місце судового засідання.

Від відповідача на адресу суду не надходило жодних заяв та клопотань, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача.

Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 26.11.2016 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 270 000 гривень, що підтверджується власноруч підписаною відповідачкою розпискою ( а. с. 9 ).

В розписці зазначений строк повернення коштів, а саме до 28.11.2016 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2018 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, позов задоволено частково та із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг в сумі 270 000 грн., три відсотки річних - 9 565 грн та судовий збір в розмірі 3 098,86 грн. В іншій частині позову відмовлено ( а. с. 10 ).

Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач наголошує на тому, що сума боргу за рішенням суду не погашена, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК, вважає, що з відповідача повинно бути стягнуто індекс інфляції та 3% річних.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом положень ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15.

Крім того, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року № 459/3560/15-ц.

Таким чином, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі № 6-42цс11 ).

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічне положення міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12 , від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, встановлено, що на даний час виконання зобов`язання відповідачем перед позивачем не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому, період прострочення виконання грошового зобов`язання з 17.08.2018 року ( день набрання законної сили рішення ) по 10.01.2019 року ( зазначений період позивачем ).

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, 3% річних складає 3 392 гривень, а індекс інфляції складає 14 368,23 гривень.

Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та індексом інфляції за період з 17.08.2018 року по 10.01.2019 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 прострочила виконання грошового зобов`язання, то позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.

Оскільки, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у сумі 768,40 гривень, які документально підтверджені ( а. с 2 ), то такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 509, 599, 610, 625, Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 82, 131, 141, 247, 274-279, 263, 273, 280-289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, - задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 3% річних у сумі 3 392 гривень, індекс інфляції у сумі 14 368,23 гривень та судовий збір у сумі 768,40 гривень, загалом 18 528,63 гривень ( вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень шістдесят три копійки ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області потягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення на надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ).

Повне судове заочне рішення складено 30 вересня 2019 року.

Заочне рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов