ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Чернівці

Справа №715/1138/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Вовкун Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Цуренко В.А.),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 01 листопада 2015 року приблизно о 05 годині ранку водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки, «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М-19 сполученням «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече», зі сторони м. Чернівці в напрямку смт. Глибока. Водій ОСОБА_5 , рухаючись поза межами населених пунктів в адміністративно-територіальних межах Глибоцького району на перевищеній швидкості більше 90 км/год, не врахувавши дорожню обстановку, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, в результаті чого допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Ford Transit Connect», реєстраційний номерний НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в салоні якого в якості пасажира перебувала вона.

За наслідками ДТП їй спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я. Так, у

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/405/19 Категорія 32

період з 01 листопада 2015 року по 06 січня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні швидкої медичної допомоги міста Чернівці.

За час лікування в 2015 році нею придбано ліків на загальну суму 12 642 грн 61 коп. За призначенням лікаря для встановлення імпланту в плечову кістку придбано імплант для остеосинтезу плечової кістки, пластина на гвинти вартістю 12 850 грн. Для встановлення імпланту в кістку стегна придбано імплант для остеосинтезу стегна вартістю 14 750 грн. Всього за час лікування в 2015 році було витрачено на придбання ліків та імплантів 40242 грн 61 коп.

05 квітня 2016 року на підставі рішення лікарської комісії в зв`язку з отриманими травмами під час ДТП їй призначено третю групу інвалідності.

Через ускладнення після отриманих травм проходила курс лікування по індивідуальній програмі реабілітації інваліда з діагнозом: незрощений перелом внутрішнього суглоба правого плеча.

У період з 08 квітня 2016 року по 25 квітня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Лікарні швидкої медичної допомоги, з 09 листопада 2016 року по 29 листопада 2016 року перебувала на лікуванні в санаторії «Брусниця». У подальшому проходила курс індивідуальної програми реабілітації інваліда, починаючи 04.05.2017 року.

19 січня 2018 року Шведсько-Українським медичним центром надано консультативний висновок ангіохірурга, згідно якого постановлено діагноз хвороби та призначено ряд препаратів.

Вказувала, що станом на 01.06.2018 року нею за власні кошти були придбані рекомендовані препарати для лікування на загальну суму 46557 грн 61 коп.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди проводилось досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яке було закрито у зв`язку зі смертю водія під час дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно повідомлення Регіонального Сервісного Центру МВС у Чернівецькій області територіального сервісного центру автомобіль марки FORD TRANZІT, у якому перебувала позивачка на час скоєння ДТП, зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 та був зареєстрований за ним на час скоєння ДТП.

Згідно страхового поліса №АІ/5115607 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортний засіб FORD TRAТZIT був застрахований у ПРАТ «Українська пожежна страхова компанія».

Зазначала, що у січні 2017 року звернулася до ПРАТ «Українська пожежна страхова компанія» із заявою про відшкодування шкоди та витрат, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, які вона отримала під час ДТП, та додала всі докази про понесені витрати. Однак страхова компанія відмовилась здійснити виплати за завданою шкодою.

На час скоєння ДТП 01.11.2015 року транспортним засобом керував відповідач ОСОБА_3 на підставі передачі йому технічний паспорт на транспортний засіб та страхового полісу ОСОБА_6.

Неправомірними діями відповідача їй також завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вона перенесла сильний нервовий стрес, важкі моральні страждання, більше трьох місяців перебувала на стаціонарному лікуванні, не могла сама рухатися, переміщатися, постійно перебувала в лежачому положенні. Крім того, їй було проведено декілька операцій по встановленню імплантів, які призвели до сильних моральних страждань, постійного болю. В результаті ДТП залишилася інвалідом, постійно шкульгає, не має можливості вільно рухатися, не має можливості влаштуватися на роботу та утримувати себе. Моральну шкоду оцінює в 150000 грн.

Вважає, що заподіяну матеріальну та моральну шкоду зобов`язані відшкодувати в солідарно власник транспортного засобу ОСОБА_2 та водій, що керував транспортним засобом, ОСОБА_3

Просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 46557 грн 41 коп. та моральну шкоду в розмірі 150000 грн.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 20121 грн 31 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 352 грн 40 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що відповідач ОСОБА_3 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ПП «Ваніль» та використовував транспортний засіб FORD TRAТZIT для забезпечення діяльності підприємства, а тому обов`язок з відшкодування шкоди покладається на останнього.

Крім того, судом застосовано закон, а саме ч. 2 ст. 1188 ЦК України, який не підлягає застосуванню. Вважає, що до вказаних правовідносин підлягає застосуванню п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України.

Просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позов про стягнення з ОСОБА_3 майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 2 ст. 1187, ч. 2 ст. 1188 ЦК України та виходив з того, що останній на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом та повинен відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу, незалежно від вини.

Проте такі висновки суду є передчасними.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2015 року приблизно о 05 годині ранку водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М-19 сполученням «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» зі сторони м. Чернівці в напрямку смт. Глибока. Проїжджаючи 523 км вказаної автодороги, рухаючись поза межами населених пунктів в адміністративно-територіальних межах Глибоцького району на перевищеній швидкості більше 90 км/год, не врахувавши дорожню обстановку, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, безпідставно здійснив виїзд на смугу зустрічного руху. В подальшому ОСОБА_5 , повертаючи на свою смугу руху та перебуваючи більшою частиною автомобіля на своїй смузі руху, в безпосередній близькості до горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. ПДР «вузька суцільна лінія», допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Ford Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , в салоні якого в якості пасажира перебувала ОСОБА_1 .

Згідно висновку СМЕ №52 від 21.01.2016 року ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я. В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 у період з 01.11.2015 року по 06.01.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні швидкої медичної допомоги міста Чернівці.

05 квітня 2016 року на підставі рішення лікарської комісії в зв`язку з отриманими травмами під час ДТП ОСОБА_1 призначено третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди проводилось досудове розслідування кримінального провадження №000796 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

У ході досудового розслідування, на підставі зібраних доказів, 29.06.2017 року було оголошено про підозру ОСОБА_5

30 червня 2017 року прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування Прокуратури Чернівецької області - Романюк І.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі ст.110, п.5 ст.284 КПК України, в зв`язку з тим, що водій ОСОБА_5 загинув під час дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно повідомлення Регіонального Сервісного Центру МВС у Чернівецькій області територіального сервісного центру №7344 автомобіль марки FORD TRANZІT, в якому перебувала позивач на час скоєння ДТП, зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2

Згідно страхового поліса №АІ/5115607 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб FORD TRAТZIT був застрахований в ПРАТ «Українська пожежна страхова компанія».

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ПРАТ «Українська пожежна страхова компанія» із заявою про відшкодування шкоди та витрат пов`язаних з ушкодженням здоров`я, які вона отримала під час ДТП, та додала всі докази про понесені витрати.

На час скоєння ДТП, а саме станом на 01 листопада 2015 року, ОСОБА_3 керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі, в зв`язку з передачею йому права керування ОСОБА_6 , який надав йому технічний паспорт на транспортний засіб та страховий поліс.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку в солідарному порядку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, представник відповідача ОСОБА_3 вказувала на необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з наявністю трудових відносин між останнім та ПП «Ваніль» на момент вчинення ДТП, у зв`язку з чим обов`язок з відшкодування шкоди покладається на роботодавця.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 367 ЦПК України).

Так, вирішуючи справу, суд першої інстанцій не врахував, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом установили, що транспортний засіб FORD TRAТZIT, яким керував ОСОБА_3 на момент ДТП, був застрахований в ПРАТ «Українська пожежна страхова компанія» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5115607.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, проте матеріали справи не містять відповіді страховика щодо даної заяви.

Встановивши такі обставини, судом неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статей 1187, 1188, ЦК України у взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та дійшов помилкового висновку про відшкодування завданих позивачу збитків безпосередньо ОСОБА_3 .

З урахуванням викладених обставин справи та вимог закону апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк