1Справа № 335/2546/19 2/335/1411/2019
03 травня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючої судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою також зареєстровані відповідачі її сини, які в 2016 році виїхали на постійне місце проживання до м. Санкт-Петербург Російської Федерації, тобто вони за місцем реєстрації не проживає більше року, комунальні послуги не сплачують, не несуть інших витрат по утриманню квартири. Просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратив право користування квартирою 68 в будинку № 86-А по вул. Патріотичній в м. Запоріжжі.
Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 22.03.2019 року, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомлення (викликом) сторін.
03.05.2019 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідачі, сповіщені про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до суду не зявилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Зазначили, що на теперішній час вони є громадянина ми Російської Федерації і мають реєстрацію місця проживання в м. Санкт-Петербург. Вказані заяви засвідчені нотаріусом нотаріального округу Санкт-Петербург Російської Федерації ОСОБА_4 та зареєстровані у відповідному реєстрі.
У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.06.2001 року, реєстраційним посвідченням серії БГ № 012000 від 29.06.2001 року.
Згідно інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, витребуваної судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 29.03.2007 року по теперішній час.
Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла.
Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 року). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 року), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 року).
За таких обставин судом встановлено, що відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 більше одного року не проживають в квартирі, належній позивачу, а саме за адресою: АДРЕСА_2, проте зареєстровані, а наявність реєстрації місця проживання осіб в житловому приміщенні, які в ній не проживають, є перешкодою у здійсненні позивачем прав власника нерухомого майна.
Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, а також враховуючи визнання відповідачами позову, суд вважає, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Вимоги про розподіл судових витрат понесених позивачем у звязку з розглядом справи, позивачем не заявлялися, тому суд відносить ці витрати на її рахунок.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,76,141, 206, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування квартирою № 68 в будинку № 86-А по вулиці Патріотичній в місті Запоріжжі.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повні відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Суддя В.О. Макаров