Провадження № 22-ц/812/940/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Миколаїв

справа № 487/1955/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку скаргу

ОСОБА_1 на рішення

приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 9 квітня 2019 року суддею Гаврасієнком В.О. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

Судовим наказом судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 14 березня 2011 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стягнуто в солідарному порядку на користь МКП «Миколаївводоканал» 3570,66 грн. заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, а також по 18,5 грн. судових витрат.

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. (далі приватний виконавець). Заявник зазначав, що постановою приватного виконавця від 14 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження за судовим наказом від 14 березня 2011 року, в якій зазначено про стягнення з нього боргу у вищезазначеному розмірі. Проте він не є наймачем квартири та стороною договірних правовідносин. Крім того, виконавче провадження відкрито поза строком пред`явлення виконавчого документу, а наступною постановою приватного виконавця від того ж числа з нього неправомірно стягнуто 5017,08 грн. основної винагороди приватного виконавця.

Посилаючись на порушення приватним виконавцем вимог виконавчого законодавства та порушення його прав боржника, ОСОБА_1 просив визнати дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження протиправними та закрити виконавче провадження про стягнення з нього 3589,16 грн. за судовим наказом від 14 березня 2011 року.

Приватний виконавець та інші учасники справи участі в судових засіданнях не приймали, своєї думки стосовно скарги не висловили.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 квітня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати та задовольнити скаргу. Апелянт посилався на те, що суд, не встановив обставини, на які він посилався у скарзі; не дослідив виконавче провадження; не перевірив достатність підстав для відкриття виконавчого провадження та правомірність стягнення з нього винагороди у вказаному розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець заперечував порушення ним вимог виконавчого законодавства при відкритті виконавчого провадження.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання апеляційного суду з`явились представник заявника та приватний виконавець.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що судовим наказом судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2011 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стягнуто в солідарному порядку на користь МКП «Миколаївводоканал» 3570,66 грн. заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, а також по 18,5 грн. судових витрат (а.с.15). Судовий наказ видано стягувачу 6 червня 2011 року.

Постановою державного виконавця Заводського ВДВС від 25 квітня 2017 року судовий наказ, як виконавчий документ, повернуто стягувачу відповідно до пункту 5 частини 1 статті 37 Закону «Про виконавче провадження» (а.с.62).

1 лютого 2019 року МКП «Миколаївводоканал» звернувся до приватного виконавця з заявою про відкриття виконавчого провадження.

14 лютого 2019 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 58385112 щодо стягнення з ОСОБА_1 , як солідарного боржника, 3589,16 грн. заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення; боржника ОСОБА_1 зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі не більше 10 % від суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Остаточний розмір винагороди приватного виконавця буде визначено під час розподілу стягнутих з боржника грошових коштів, відповідно до положень статті 45 ЗУ «Про виконавче провадження», пропорційно до фактично стягнутої суми або після передачі майна за виконавчим документом за наведеною формою: А х 10% = W (умовні позначення : А сума що підлягає стягненню або вартість майна, що підлягає передачі; W сума винагороди приватного виконавця) (а.с. 23).

Відповідно до статті 3 Закону «Про виконавче провадження», в редакції, яка діє з 5 жовтня 2016 року (далі Закон), судові накази, є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина 1 статті 26 Закону).

Підстави для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання передбачені частиною 4 статті 4 Закону, за правилами якої однією з підстав є пропущення встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до статті 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (частина 1).

У разі пред`явлення виконавчого документу до виконання строки, зазначені у частині 1 статті 12 Закону, перериваються (частина 4).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (частина 5).

Оскільки судовий наказ від 14 березня 2011 року повернуто стягувачу 24 квітня 2017 року, то з цього часу і починає перебіг трирічний строк для повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Враховуючи, що з заявою про прийняття до виконання судового наказу від 14 березня 2011 року стягувач звернувся 1 лютого 2019 року, цей строк стягувачем не пропущений.

Отже, відкриваючи виконавче провадження № 58385112 постановою від 14 лютого 2019 року, приватний виконавець дотримався вимог статей 4 та 12 Закону.

Посилання заявника на те, що строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання має визначатись за тим законодавством, яке діяло на час винесення судового наказу, тобто складає один рік, апеляційний суд не може вважати переконливим.

Так, відповідно до статті 22 Закону «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року з наступними змінами, який діяв станом на час винесення судового наказу від 14 березня 2011 року, строк на пред`явлення виконавчих документів (окрім певних виключень) складав один рік.

Проте, відповідно до пунктів 5, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про виконавче провадження» в редакції, чинній з 5 жовтня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз положень статті 12 та Прикінцевих та Перехідних положень Закону (2016 року) дає підстави дійти висновку про те, що виконавчий лист, виданий судом до набрання чинності цим законом, може бути повторно пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його повернення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 161/1932/17, провадження № 61-30169св18.

Не можна погодитись і з тим, що початком перебігу строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання є 14 березня 2011 року.

Таке визначення початку перебігу суперечить правилам частин 4 та 5 статті 12 Закону, якими встановлені підстави переривання цього строку та початок нового перебігу - день його попереднього повернення.

Іншою підставою незаконності постанови приватного виконавця від 14 лютого 2019 року заявник зазначає те, що стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення з нього, як особи, яка не є наймачем житла, є незаконним.

Проте обсяг відповідальності ОСОБА_1 , як солідарного боржника, встановлено судовим наказом, який набув законної сили та має виконуватись.

Оцінка законності судового рішення по суті виходить за межі повноважень приватного виконавця, які встановлені статтею 18 Закону.

Обсяг відповідальності ОСОБА_1 (розмір стягнення), який вказано приватним виконавцем у постанові від 14 лютого 2019 року, відповідає змісту судового наказу від 14 березня 2011 року та загальним правилам солідарної відповідальності (стаття 543 ЦК).

Перевірка приватним виконавцем факту можливого часткового виконання судового рішення іншими солідарними боржниками, на що посилається апелянт, виходить за межі питань, які вирішуються при відкритті виконавчого провадження відповідно до вимог статті 26 Закону щодо початку примусового виконання.

Заявник в апеляційній скарзі також посилається на те, що суд не дав оцінку законності рішення приватного виконавця щодо визначення розміру основної винагороди в розмірі 5017,08 грн., про що зазначено в окремій постанові про стягнення з боржника основної винагороди від 14 лютого 2019 року (а.с. 24).

Проте, зі змісту скарги ОСОБА_1 (а.с. 18-19) вбачається, що, посилаючись на незаконність і цієї постанови, жодних вимог щодо неї боржник не заявляв.

Відповідно до правил статті 367 ЦПК апеляційний суд переглядає справу в межах вимог та підстав, які були заявлені в суді першої інстанції. При відсутності заявлених вимог щодо постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 14 лютого 2019 року оцінка її законності правового значення не має.

Крім того, постановою приватного виконавця від 19 березня 2019 року виправлено помилку у цій постанові щодо розміру основної винагороди виконавця (а.с.75).

Таким чином, відповідно до частини 2 статті 451 ЦПК апеляційний суд не вбачає підстав для визнання скарги ОСОБА_1 обґрунтованою, а рішення приватного виконавця (постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 лютого 2019 року) - неправомірним.

Але суд першої інстанції, хоча й дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , але виходив з інших обставин, які виходять за межі перевірки законності дій приватного виконавця. Крім того, суд не дав оцінку всім тим доводам заявника, які були підставою його вимог за скаргою.

За цих обставин рішення суду підлягає зміні в частині підстав відмови у задоволенні скарги. Такими підставами є недоведеність порушень приватним виконавцем строків пред`явлення виконавчого документу до виконання та недоведеність інших підстав для повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання, які передбачені частиною 4 статті 4 Закону.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які би спростовували висновки суду в повному обсязі та доводили би порушення приватним виконавцем прав заявника, як боржника у виконавчому провадженні, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення та задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 376 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 квітня 2019 року змінити в частині підстав відмови у задоволенні скарги. Вважати підставами для відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 недоведеність порушень приватним виконавцем строків пред`явлення виконавчого документу до виконання та недоведеність інших підстав для повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання, які передбачені частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 17 травня 2019 року.