ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Чернівці

Справа №727/13989/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Собчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, про зміну способу участі у вихованні дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, про зміну способу участі у вихованні дитини, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Пилип`юк І.В.),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, про зміну способу участі у вихованні дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2017 року усунуто перешкоди ОСОБА_2 щодо його участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши способи його участі у житті сина: зобов`язано ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість бачитися та спілкуватися з сином, а саме щотижня у вівторок з 16.00 години до 19.00 години; у четвер з

___________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/818/19 Категорія 48

16.00 години до 19.00 години та у неділю з 11.00 години до 14.00 години у межах та поза межами місця проживання дитини.

Указувала, що відповідач з моменту прийняття рішення по даний час порушує встановлені способи участі у житті сина, жодного разу не приводив сина додому вчасно, повертав його на декілька годин пізніше, зокрема об 21-22 год, неодноразово забирав сина та не приводив у той день взагалі, телефон був вимкнений і вона не могла його розшукати. Відсутність сина через дії відповідача тривала 2-3 дні.

ОСОБА_2 постійно звинувачує її в надуманих на свій розсуд діях, морально принижує та застосовує фізичну силу в присутності дитини, на що вона неодноразово робила йому зауваження, однак він не реагував.

Син з моменту народження хворіє, діагноз «кіста головного мозку», потребує спеціальної дієти, дотримання режиму сну та уникнення стресових ситуацій. Однак дотримуватися порад лікарів немає можливості через неадекватні дії відповідача. Часті побачення з батьком негативно впливають на емоційний та загальний стан здоров`я дитини.

Після побачень з відповідачем син повертався додому хворим, виснаженим, з ознаками тілесних ушкоджень (синцями). Після кожної зустрічі їй доводилося лікувати дитину. Відповідач не зважає на самопочуття дитини та її фізичний стан, оскільки неодноразово забирав дитину з підвищеною температурою та поганим самопочуттям, навіть тоді, коли останній відмовлялася йти з ним гуляти. Загальний стан сина з початку побачень з відповідачем значно погіршився, він став агресивний, погіршився сон, апетит, імунна система ослаблена, лікування встановленого діагнозу дається важко.

Своїми діями ОСОБА_2 порушує режим дня та навчання дитини, забирає його від нормального, звичайного для дитини середовища та заважає нормальному існуванню.

Вважає, що визначені рішенням суду способи участі відповідача у житті сина протягом року погано впливають на його інтереси, таке спілкування перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

На підставі наведеного просила змінити спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, визначивши ОСОБА_2 такі способи участі у житті сина: бачитися та спілкуватися із сином один раз на тиждень у вівторок з 12 год до 14 год поза межами місця проживання дитини.

ОСОБА_2 , який також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, про зміну способу участі у вихованні дитини, посилаючись на те, що доводи позивача за первісним позовом не відповідають дійсним обставинам справи, є надуманими та не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами. Часті хвороби сина, прояви агресивності та його ослаблений імунітет перебувають у прямому причинному зв`язку із протиправною поведінкою самої ОСОБА_1 , яка в його присутності постійно влаштовує сварки та суперечки, ображає і принижує його. Дитина не доглянута належним чином. Також виявив у сина на обличчі сліди побоїв, які, за його словами, нанесла мати. Викладене свідчать про неналежне виконання матір`ю своїх обов`язків щодо виховання дитини.

ОСОБА_1 продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з сином, який зі свого боку виявляє бажання спілкуватися й проводити більше часу.

Вказував, що використовує час, відведений для побачень та спілкування із сином виключно в його інтересах, зокрема, відвідує лікарів, медичні заклади, лабораторії з тією метою, щоб отримати відповідні консультації та призначення, провести відповідні аналізи, робить усе в якнайкращих її інтересах.

Згідно висновку психолога ізоляція від батька може загрожувати неправильному формуванню особистості дитини, навіть незначні порушення сьогодні можуть привести до значних проблем у фізичному та психічному здоров`ї дитини.

Просив змінити раніше визначений спосіб його участі у вихованні дитини, встановивши йому такі способи участі у житті сина: зобов`язати ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість бачитися та спілкуватися з сином щотижня з понеділка по п`ятницю, кожен день, з 15 год по 20 год, кожної суботи та неділі з 11 год. по 17 год, а також щорічно в день народження дитини 28 червня, на Новий Рік 1 січня, у дні релігійних свят - Різдво Христове, Великдень, Трійця - з 09 год до 15 год за місцем фактичного проживання батька за відсутності матері з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів з поверненням дитини після побачень до місця фактичного проживання матері; дозволити йому самостійно організовувати та проводити на території України оздоровлення сина двічі на рік у період шкільних канікул, але не більше 12 днів кожного разу.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2019 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , подали апеляційні скарги, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 доводи скарги обґрунтовує тим, що в зв`язку із захворюванням у дитини є затримка мовного розвитку, невротичні розлади дитячого віку, внаслідок чого він дуже втомлюється, має підвищену нервову збудливість, має швидку втомлюваність ніг, часто падає, дещо незграбно ходить. Це вказує на те, що дитина потребує постійного нагляду, посиленої уваги і спостереження лікарів. Дитина повинна приймати ліки згідно графіку.

Відповідач, не поважаючи права сина, змінює місце проживання дитини, його режим, спосіб життя, оскільки всупереч рішенню суду самовільно змінює години зустрічей з дитиною, здійснює неналежний догляд.

Вважає, що вона має право на звернення до суду з указаним позовом, а тому висновки суду щодо відсутності такого права зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2019 року в частині відмови в її позові та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , мотивована тим, що підставою для зміни способу участі у вихованні дитини є бажання сина більше часу проводити з батьком, що відповідає якнайкращим інтересам дитини, є необхідним для його повноцінного та усестороннього розвитку.

У порушення вимог чинного законодавства, зокрема статті 19 СК України, принципу диспозитивності цивільного судочинства суд поклав на сторони обов`язок подання висновку органу опіки та піклування про визначення способу участі у вихованні дитини а спілкуванні з нею, який законом не передбачено.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови в його позові та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а скарга ОСОБА_2 - задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги сторін спрямовані на зміну рішення Вижницького районного суду Чернівецької області у рішенні від 07.12.2017 року, яке набрало законної сили і є остаточним у вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо. Самостійного способу захисту порушеного права шляхом зміни способу участі у вихованні дитини, який встановлений остаточним рішенням суду, законом не передбачено.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено, що у сторін є спільний син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21.06.2017 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2017 року в справі №713/1455/17 (провадження №2/713/616/17) усунуто перешкоди ОСОБА_2 щодо його участі у вихованні сина, визначивши йому способи участі в його житті: зобов`язано ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість бачитися та спілкуватися з сином щотижня у вівторок з 16 год до 19 год; у четвер з 16 год до 19 год та у неділю з 11 год до 14 год у межах та поза межами місця проживання дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , аліменти у твердій грошовій сумі 2000 грн щомісячно, починаючи з 06.11.2017 року до досягнення сином повноліття.

Рішення набрало законної сили 19 грудня 2017 року.

08 травня 2018 року Вижницьким районним судом видано виконавчий лист по цивільній справі №713/1455/17 про усунення перешкод ОСОБА_2 щодо його участі у вихованні сина.

На підставі виконавчого листа та заяви стягувача ОСОБА_2 від 22 травня 2018 року (надійшла до відділу ДВС 23.05.2018 року вх. №7294) постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Басюк А.В. від 24.05.2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа.

З наданих сторонами документів та довідок убачається, що в дитини наявна правобічна інтравентрикулярна кіста та вогнищеві зміни головного мозку, імовірніше судинного ґенезу. З 25.03.2019 року по 05.04.2019 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні з діагнозом: кіста головного мозку. Затримка мовного розвитку. Невротичні розлади дитячого віку на фоні помірних ліквородинамічних порушень.

Дитина відвідує ДНЗ №8 м. Чернівці з 06.10.2017 року по даний час.

За результатами оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 з`ясовано, що дитина забезпечена усім необхідним, відвідує ДНЗ, періодично проходить лікування. Батько та мати проживають окремо. Батько за рішенням суду періодично бере дитину, яка постійно проживає з матір`ю. Батько старається задовольняти інтереси дитини, сплачує аліменти, купляє іграшки, оплачує садочок, оплатив медичне обстеження (МРТ). Батько ознайомлений зі ст. 150 СК України. Рекомендовано налагодити стосунки з дружиною для комфорту дитини.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що способи його участі у житті сина, які визначені рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.12.2017 року, недостатні для того, щоб забезпечити нормальний розвиток дитини, а дії позивача, спрямовані на перешкоджання у спілкуванні з сином, порушують його права та права дитини.

Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, норми сімейного законодавства України та міжнародних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла такого висновку.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Згідно висновку та рекомендації психолога щодо забезпечення сприятливих умов розвитку дитини та налагодження стосунків в сім`ї, складеного 08.11.2018 року практикуючим психологом, членом ГО «Асоціація дитячих та сімейних психологів «Територія сім`ї» ОСОБА_4 , мовленнєвий розвиток має ознаки недостатності: дитина говорить мало, простими реченнями, більше жестикулює і вигукує, ніж називає слова, робить помилки при вимові (найчастіше вимовляє слова не чітко та не повністю), про себе говорить у третій особі. При цьому, нема підстав вважати дані прояви ознаками аутичних порушень. Найбільш імовірно, мова йде про недостатній розвиток та особливості спілкування в найближчому оточенні.

Загальний емоційний стан дитини в межах норми. На початку зустрічей спостерігалася підвищена тривожність у дитини та деяка скутість у рухах та емоційних проявах (батько приводив сина з дитячого садка). Однак, згодом у процесі гри, взаємодії з батьком (спільне малювання, вирізання, гра в пісочниці) хлопчик ставав спокійнішим, досить легко вступав у ігрову взаємодію. Ставлення до значимих дорослих, особливо до батька, загалом позитивне. Хлопчик у присутності батька поводить себе вільно.

Висновком практичного психолога ОСОБА_5 за результатами психологічного аналізу конфліктної ситуації, що склалася між колишнім подружжям після припинення фактичних шлюбних відносин, складеним 10.05.2019 року на замовлення ОСОБА_2 , обмеження ОСОБА_3 у підтриманні стосунків і спілкуванні з батьком, а також його залученість до конфліктної взаємодії батьків утворює для хлопчика хронічну психотравмуючу ситуацію. Намір змінити спосіб участі батька у вихованні сина, скоротивши до 2-х годин на тиждень, з психологічної точки зору повністю суперечить потребам та інтересам малолітньої дитини.

Аналіз епізодів взаємодії ОСОБА_3 з батьком вказує на емоційну близькість та довірчість стосунків хлопчика з татом, сильну прив`язаність дитини до батька, теплоту й сприятливість їх дитячо-татусевих відносин.

Враховуючи таке ставлення малолітнього ОСОБА_3 до батька ОСОБА_2 , особливості їх взаємовідносин, ефективність манери спілкування з сином, а також визначну роль батька у вихованні й розвитку хлопчика такого віку, з точки зору забезпечення реалізації «якнайкращих інтересів дитини» однозначно необхідним є збільшення кількості зустрічей, а також часу проведення спілкування між батьком та сином на принципах абсолютної рівності батьків щодо їхньої участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Зменшення кількості зустрічей, а також часу проведення спілкування між малолітнім ОСОБА_3 і його батьком в жодному разі не відповідатиме «якнайкращим інтересам дитини», а, навпаки, повністю їм суперечитиме. З точки зору якнайкращих інтересів дитини, її повноцінного фізичного й психічного розвитку, психоемоційного й особистісного благополуччя, необхідною є рівнозначна участь кожного з батьків у житті і вихованні дитини.

Відмовляючи батьку в зміні способу його участі у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд першої інстанції не врахував принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи, чим допустив безпідставне звуження прав батька.

Варто зазначити, що крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

Колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що з урахуванням вимог ч. 8 ст. 268 ЦПК України відсутній самостійний спосіб захисту порушеного права шляхом зміни способу участі у вихованні дитини, який встановлений остаточним рішенням суду, оскільки у вказаній справі позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 зазначено інші підстави позову, зокрема невідповідність раніше визначених способів участі батька у житті сина інтересам дитини, його нормального розвитку, порушення прав батька на виховання дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку № 01.34-1030 від 24 вересня 2019 року про розв`язання спору, наданого апеляційному суду, орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації, враховуючи домовленість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо участі батька у вихованні сина, вважав доцільним визначити наступний порядок побачень та особистого спілкування ОСОБА_2 з його малолітнім сином ОСОБА_3 : щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 17 по 19 години; вихідні дні - з п`ятниці 17 години по неділю до 17 години (батькові ОСОБА_2 І та ІІІ вихідні місяця; ІІ а ІV вихідні місяця дитина перебуває з матір`ю); на час перебування дитини в навчальному закладі, під час осінніх канікул І половину канікул дитина буде перебувати у матері, ІІ половину - у батька; під час зимових канікул - І половину канікул дитина буде перебувати у матері, ІІ половину - у батька; під час весняних канікул І половину канікул дитина буде перебувати у матері, ІІ половину - у батька. Під час літніх канікул І половину червня, липня та серпня дитина перебуває у матері, ІІ половину червня, липня та серпня - у батька.

Як убачається з матеріалів справи, батько дитини - ОСОБА_2 активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із своєю дитиною, жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином судом не встановлено. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

За таких обставин, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дітей, передбаченого статтею 141 СК України, для забезпечення найкращих інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з сином, колегія суддів вважає за необхідне визначити порядок участі батька у вихованні сина, який не суперечитиме його інтересам та інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батька щодо дитини.

Приймаючи до уваги те, що малолітній ОСОБА_3 перебуває в такому віці, коли потребує достатньої батьківської уваги та піклування, колегія суддів вважає, що визначений органом опіки та піклування у висновку порядок побачень із сином є достатнім та забезпечує належну участь батька у вихованні сина, що є підставою для зміни порядку участі позивача у вихованні дитини, раніше визначеного рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 змінює місце проживання дитини, його режим, спосіб життя, всупереч рішенню суду самовільно змінює години зустрічей з дитиною, не стосуються предмета спору, є наслідком неприязних стосунків між сторонами, а посилання на те, що батько здійснює неналежний догляд за сином не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються висновком органу опіки та піклування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 позбавлена права на звернення до суду з позовом про вирішення спору щодо участі у вихованні дитини, оскільки таким правом наділений той з батьків, хто проживає окремо.

З урахуванням викладених обставин справи та вимог закону апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позов слід задовольнити частково з підстав, які зазначені вище. У решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2019 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, про зміну способу участі у вихованні дитини скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином.

У вигляді побачення з дитиною та особистого спілкування:

щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 17 по 19 години;

вихідні дні - з п`ятниці 17 години по неділю до 17 години (батькові ОСОБА_2 І та ІІІ вихідні місяця; ІІ а ІV вихідні місяця дитина перебуває з матір`ю);

на час перебування дитини в навчальному закладі, під час осінніх канікул І половину канікул дитина буде перебувати у матері, ІІ половину - у батька; під час зимових канікул - І половину канікул дитина буде перебувати у матері, ІІ половину - у батька; під час весняних канікул І половину канікул дитина буде перебувати у матері, ІІ половину - у батька.

Під час літніх канікул І половину червня, липня та серпня дитина перебуває у матері, ІІ половину червня, липня та серпня - у батька.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк