ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1328/17 Номер провадження 22-ц/814/1419/19Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Одринської Т.В.

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою представника АТ КБ " ПриватБанк" - Крилової О.Л.

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2019 року

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року представник АТ КБ « ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову вказав, що 08.09.2011 року між учасниками справи був укладений кредитний договір №б/н, згідно з яким відповідачу було надано кредит в розмірі 4000 грн.

В зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 86859,28 грн, з яких: заборгованість за кредитом 3193, 36, прострочені платежі за нарахованими відсотками- 74564,10 грн, ; пеня за порушення строків погашення кредиту 4489,47 грн; штраф ( фіксована частина) 500 грн, штраф ( процентна складова) -4112, 35 грн, яку він прохає стягнути.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного Банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції констатував, що останній платіж відповідачем здійснено 03.08.2013 року, тому позовна давність спливла у вересні 2016 року, тоді як позивач звернувся з позовом до суду у вересні 2017 року.

Не погодившись із вказаним рішенням представник позивача оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги Банку. В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано, що Банк звернувся до суду в межах позовної даності, оскільки строк дії кредитної картки, які отримав відповідач, встановлено до червня 2015 року.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 08 вересня 2011 року між учасниками по справі укладено кредитний договір б/н.

За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 4000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % річних. Позичальник зобов`язувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

Даний договір укладено шляхом звернення відповідача до банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08 вересня 2011 року /а.с.6/.

Як вбачається з даної заяви, ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, що укладений між відповідачем та банком.

Пунктом 1.1.5.20. Умов та правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною кредитного договору, передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобов`язань у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Згідно пункту 1.1.5.25. Умов та правил надання банківських послуг за несвоєчасну оплату послуг, передбачених договором, Умовами та правилами надання банківських послуг, клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який платиться пеня, за кожен день прострочки.

Відповідно до п.1.1.7.31 вищевказаних умов, строк позовної давності щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагородження, неустойки пені, штрафів складає 50 років / а.с. 8-36/.

Розмір заборгованості визначений позивачем, відповідач не заперечує, просив застосувати строк позовної давності, передбачений законом.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість в розмірі 24755,56 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 3284,61 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 16733,07 грн., а також штрафні санкції: пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 3082,85 грн., штраф в розмірі 1655,03 грн. / а.с.4-5/

Відповідно до положень статей 526, 530, 1046, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач припинив виконувати договірні відносини по сплаті кредитних зобов`язань з 03 серпня 2013 року.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов`язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідач з серпня 2013 року припинив виконувати зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, то з цього часу банк знав про порушення своїх прав та мав можливість реалізувати своє право на повернення кредитних коштів шляхом звернення до суду щодо повернення кредиту в примусовому порядку. Проте до суду позивач звернувся лише 14 вересня 2017 року, тобто поза межами позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, про застосування якої просив відповідач.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що визначений в Умовах та Правилах надання банківських послуг, які надані позивачем, збільшений строк позовної давності до 50 років не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, як того вимагають положення частини першої статті 259 ЦК України.

Саме такий правовий висновок, висловлено Верховним Судом в постановах від 08 серпня 2018 року у справі № 381/306/17 та від 07.02.2018 року у справі № 751/5977/17.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що Банк звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності, виходячи з наступного.

В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08 вересня 2011 року, строк дії кредитної картки» Універсальна» не встановлено / а.с. 6/

Згідно довідки, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором № б/н від 08 вересня 2011 року видано кредитну картку Універсальна: №194222, термін дії якої встановлено до 06/15 / а.с.48 /.

В свою чергу, у своїй заяві про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності ОСОБА_1 зазначає, що кредитна карта видавалася строком на 1 рік. / а.с. 46/. Дана обставина підтверджується позивачем, який в позовній заяві посилається на п.1.1.7.12 Умов та правил банківських послуг, яким передбачено строк дії договору 12 місяців, після чого передбачена пролонгація договору.

Також, твердження відповідача, що строк дії спірної кредитної карти було встановлено один рік, підтверджуються випискою з роздруківкою операцій по кредитній карті, яка була надана представником АТ КБ «Приватбанк».

Згідно даних, вказаних у вищевказаній виписці, 08.09.2011 року відповідачу було видано кредитну карту № НОМЕР_1 , 12.06.2014 року - проведене автоматичне списання з іншої карти, а саме 9992 НОМЕР_2 , що свідчить про автоматичне пролангування строку дії кредитної картки. / а.с.75-80/.

Крім того, з даної виписки також вбачається, що відповідач в останнє скористався кредитними коштами 12.05.2012 року, тобто в межах одного року.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з аргументами відповідача про те, що позивач пропустив позовну давність, а також з таким висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ " ПриватБанк" - Крилової О.Л. - залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________ О.О.Панченко ______________ В.П.Пікуль