Ухвала

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 182/959/16-ц

провадження № 61-4510ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою її представником ОСОБА_2, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року у справі за

позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства

по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача і за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у

якому просила: стягнути на її користь з фізичної особи-підприємця

ОСОБА_3суму збитків у розмірі 5 500 грн; припинити щодо неї дію рахунку Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на оплату збитків у розмірі 13 068 грн 31 коп.;

зобов'язати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» безкоштовно відновити газопостачання квартири

АДРЕСА_1.

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»звернулося до суду із зустрічним позовом

про стягнення з ОСОБА_1 збитків у розмірі 13 466 грн 61 коп., завданих

у зв'язку з самовільним встановленням автономного опалення в належній їй квартирі АДРЕСА_1.

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням

від 5 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув

з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 5 500 грн та на користь держави судовий збір в сумі

551 грн 20 коп.У задоволенні інших позовних вимог відмовив. Зустрічний

позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»збитки в сумі 13 466 грн 61 коп. і витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 5 лютого 2019 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення збитків - змінив, зменшив розмір збитків, стягнених з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства

по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» з 13 466 грн 61 коп.

до 12 884 грн 35 коп. У іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

У лютому 2019 року до Верховного Суду подана касаційна скарга

ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року. Заявник просить скасувати зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача і в частині задоволення зустрічного позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню

та газифікації «Дніпропетровськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення

збитків, ухвалити у зазначених частинах нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню

та газифікації «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача і відмовити

у задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України«Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом

на 1 січня 2019 року становить 1 921 гривня.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Право на касаційне оскарження судових рішень у цій справі обґрунтовано тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес, оскільки спірні правовідносини є вагомою складовою судової практики і цивільних правовідносин.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження. Посилання заявника відхиляються судом, оскільки у касаційній скарзі не наведено переконливого обґрунтування доводів про те, що дана справа становить значний суспільний інтерес у розумінні підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Часткова незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є обставиною, яка впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес. Посиланнязаявника не дають підстав для висновку про те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення(пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради

Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до

суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, і випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не доведені, а судом не встановлені, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для розгляду цієї справи судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою її представником ОСОБА_2, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко