Справа № 539/4006/18
Провадження № 2/539/135/2019
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2019 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
в складі : головуючого судді Іващенка Ю.А.,
при секретарі Карпенко Т.П.,
з участю : представника позивача ОСОБА_1 .,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 .,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи : Територіальна громада в особі виконкому Лубенської міської ради, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області ДАБІ України, Відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Лубенської міської ради, КП виконавчого комітету Лубенської міської ради «Містобудування», про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення, визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю,
Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення, визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником є власником домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.1975 р. №3/24.
Виконавчим комітетом Лубенської міської ради депутатів трудящих за №338 від 14.08.1970 року було прийнято рішення про вилучення 10 кв.м. із садиби ОСОБА_6 (колишнього власника) за адресою АДРЕСА_2 для громадських потреб та для виходу на вул. Котляревського із належної мені садиби по АДРЕСА_1 .
У 1993 році за згодою з власником садиби по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 та колишнім власником садиби за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_8 на угоді добросусідських відносин її дочкою ОСОБА_9 та колишнім чоловіком дочки ОСОБА_10 було розпочато будівництво підпірної стіни та самочинно, без погоджувальних документів та дозволів, на місці проходу було побудовано гараж, що прилягав до гаража колишнього власника ОСОБА_7 , який на той час був вже побудований (без дозвільних докоментів).
Дане приміщення є самочинним, воно було побудоване без будь-яких дозволів органів місцевої влади, даний факт зафіксовано у акті комісії по вирішенню спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян від 09.08.2013 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради №249 від 25.09.2013 року.
Вказаний вище прохід перемістився на садибу за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 ,2.
У 1997 році змінився власник садиби по АДРЕСА_3 . Мати відповідача ОСОБА_11 є новим власником даного домоволодіння. За користування проходом, який тепер знаходився на земельній ділянці ОСОБА_11 нею останній сплачувались грошові кошти, оскільки, земельну ділянку за вказаною адресою було приватизовано. Погоджувальні документи узгодження меж при приватизації землі було підписано без її згоди, колишнім чоловіком її дочки
ОСОБА_10 , за усної згоди сусідів по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 та Котляревського, АДРЕСА_3 ОСОБА_11 було облаштовано прохід від своєї садиби до АДРЕСА_4 . Котляревського, а саме побудовано підпірну стінку, встановлено паркан на межі із Котляревського, 2 та металеві сходи. Будівельні роботи проводились за рахунок її дочки та чоловіка дочки ОСОБА_10
Влітку 2013 року ОСОБА_12 самовільно вторгся до її садиби, коли її не було вдома, оскільки через поганий стан здоров`я та похилий вік вона проживаю у своєї дочки ОСОБА_13
ОСОБА_14 було зрізано металеві східці та на її підпірній стіні було побудовано цегляний паркан. За даним фактом вона зверталася до Лубенського відділу поліції, був виїзд оперативної групи, та цей факт зафіксовано в акті вуличного комітету.
Вищезазначене нежитлове приміщення (гараж) по АДРЕСА_5 , якимось чином у 2010 році стало власністю відповідача.
Відповідачем ОСОБА_12 незаконно було отримано дозвіл на приватизацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_5 з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва площею 0,0096 га кадастровий номер НОМЕР_1 , державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 . Останнім, шляхом обману, було отримано погодження від власників суміжних земельних ділянок, в тому числі і від неї. Відповідач конкретно не пояснив суміжникам для яких цілей він бере погодження. Від її імені цей акт було підписано її дочкою ОСОБА_9 , яка не мала на те повноважень.
На даний час межа земельної ділянки по АДРЕСА_3 (власник ОСОБА_11 ) проходить по будівлі гаража , тобто місця вільного для організації проходу немає.
На вказаній земельній ділянці на момент її приватизації відповідачем вже знаходилось приміщення гаража, яке складається з двох боксів площею 18.8 кв.м, яке було побудовано самочинно колишнім власником садиби по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 приблизно 1990-1992р.р. та 13.0 кв.м - самочинно побудовано її дочкою ОСОБА_9 та колишнім чоловіком дочки ОСОБА_10 у 90-х роках.
У 2010 році відповідач отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення - гараж загальною площею 31.8кв.м., яке складається з 1-1 прим, -гаража площею 13.0 кв.м та 2-1 приміщення гаража 18.8 кв.м. Підставою отримання є рішення про прийняття в експлуатацію (замість акта готовності об`єкта до експлуатації від 23.03.2010 року) на підставі сертифікату про відповідність за № ПТ 000314 від 27.04.2010 року, виданого Інспекцією ДАБК у Полтавській області.
ОСОБА_14 грубо порушено правила містобудування, пожежної безпеки, санітарні норми, незаконного отримавши дозволи та привласнивши побудований сім`єю Федоріних спірний гараж, видавши його за власний, та такий, що побудований у 2010 році, про що свідчить Сертифікат відповідності закінченого будівництва № НОМЕР_3 від 27.04.2010 року, виданий Інспекцією ДАБК у Полтавській області, незаконно отримав Державний акт на право приватної власності на землю для гаражного будівництва та свідоцтво про право власності на гараж, якого він ніколи не будував. Генпроектувальником даного нежитлового приміщення було КП виконкому Лубенської міської ради «Містобудування».
На цей час прохід з вулиці Котляревського до її садиби по АДРЕСА_4 . Пушкіна АДРЕСА_5 є заблокованим. Зараз її стан здоров`я значно погіршився, вона перенесла два інсульти, що підтверджується медичними довідками. Дільничний лікар та швидка медична допомога відмовляються виїжджати за місцем її проживання, оскільки доїхати до її помешкання наразі неможливо. По цій причині вона вимушена з 2015 року проживати у своєї дочки ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_6 .
На підставі викладеного, позивач ОСОБА_4 прохала суд винести рішення, яким визнати недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 08.12.2009 р. площею 0,0096 кадастровий номер НОМЕР_1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, власником якої є ОСОБА_12 а також визнати недійсним свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5 , видане 02.06.2010 року виконавчим комітетом Лубенської міської ради на нежитлову будівлю (гараж), загальною площею 31.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 власником якої є ОСОБА_12
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_12 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що спірний гараж будувався в 2000 році, коли ОСОБА_11 вже купила домоволодіння по АДРЕСА_3 . Згідно експлікації угідь спірний гараж знаходиться також і на земельній ділянці ОСОБА_11 Гараж розібрати не було можливості. До Федоріних вони зверталися щоб ті розібрали гараж, який самочинно ними збудований, але вони цього не зробили. ОСОБА_15 довелося узаконювати цей гараж, який побудували ОСОБА_16 .
Представники третіх осіб територіальної громади в особі виконкому Лубенської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області ДАБІ України, відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Лубенської міської ради, КП виконавчого комітету Лубенської міської ради «Містобудування» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи треті особи були повідомлені належним чином.
З`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном а згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.1975 року є власником 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).
Також судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_12 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , призначеної для індивідуального гаражного будівництва є власником земельної ділянки площею 0,0096 га, що знаходиться в АДРЕСА_7 та відповідно власником нежитлової будівлі(гараж) загальною площею 31,8 кв.м., що розташована на вказаній земельній ділянці, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.06.2010 року, зареєстрованого в КП «Лубенське МБТІ» за реєстровим номером 669 в книзі №2 і виданий витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 26289154 від 02.06.2010 року (а.с.23-30).
Вищевказана нежитлова будівля загальною площею 31,8 кв.м. складається: - гараж (1-1 приміщення гаража площею 13,0 кв.м., 2-1 приміщення гаража площею 18,8 кв.м., які здані в експлуатацію на підставі сертифікату про відповідність за № ПТ 000314 від 27.04.2010 року (а.с.24).
Відповідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показав, що в 90-х роках він і дружина домовились з батьком ОСОБА_2 що той надасть їм прохід, а з ОСОБА_7 , власником садиби по АДРЕСА_2 , що він віддасть їм приблизно два метри землі і вони зі згоди батька ОСОБА_2 та ОСОБА_7 до гаража, належного ОСОБА_7 прибудують свій гараж. Побудували вони цей гараж в 90-х роках. На даний час вони з ОСОБА_9 розлучені. Дізнався що власником землі і гаража є ОСОБА_12 , коли останнім було подано позов до суду.
Гараж побудували вони з колишньою дружиною ОСОБА_9 Узаконенням ОСОБА_14 гаража порушено його право, оскільки будматеріали, з яких збудований гараж належать йому, будівництво здійснювалось за його кошти та за кошти його колишньої дружини ОСОБА_9
Свідок ОСОБА_18 суду показав, що спірний гараж в 90-х роках будував ОСОБА_10 . ОСОБА_4 близько десяти років по АДРЕСА_1 не проживає.
Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є власником садиби за адресою АДРЕСА_3 і проживає разом із сином ОСОБА_14 за цією адресою. В 1997 році вони із чоловіком придбали домоволодіння по АДРЕСА_8 був ОСОБА_7 В 2000 році її чоловік дозволив Федоріним тимчасовий прохід зробити, а ОСОБА_7 дозволив їм прибудувати гараж до свого гаража. Після побудови гаража Федоріними його частина опинилась на належній їм земельній ділянці. В подальшому ОСОБА_19 відмовився розбирати гараж, тому їм довелося оформити цей гараж на себе. Гараж Федоріни побудували на її землі і на землі, що належить її сину ОСОБА_15 , тобто по АДРЕСА_8 .
Коли вони давали дозвіл ОСОБА_20 на влаштування проходу, то земля була вже приватизована.
Встановлено, що рішенням Лубенської міської ради №338 від 14.08.1970 року було вилучено 10 кв.м. із садиби ОСОБА_7 (колишнього власника домоволодіння по АДРЕСА_2 )(а.с.17).
Разом із тим, рішенням виконкому Лубенської міської ради №524 від 24.12.1970 року було відмінено пункт і рішення №338 від 14 серпня 1970 року про вилучення земельної ділянки із садиби ОСОБА_7 в розмірі 10 кв.м. для проходу на вулицю Котляревського з садиби гр. ОСОБА_21 .
Оцінюючи надані суду і досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позивач не довела, що оспорювані нею державний акт на право приватної власності на земельну ділянку та свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно, належні відповідачу по справі ОСОБА_15 , якимось чином порушують її права. Земельна ділянка, на якій збудовано гараж, належний відповідачу, не належала і не належить позивачу ОСОБА_4 , до будівництва даного гаража вона також ніякого відношення не має, а тому позов задоволенню не підлягає.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено та не заперечується ні стороною позивача, ні стороною відповідача те, що спірний гараж було збудовано ОСОБА_10 та його дружиною за час їх перебування у шлюбі та за їх рахунок.
Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_10 зазначав, що оформленням права власності на гараж порушуються саме його права, оскільки гараж будувався за рахунок його будівельних матеріалів та його праці, щодо цього він поніс певні витрати, ОСОБА_10 вважав, що гараж є збудований ним самочинно.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Разом із тим, суд вважає, що у даній справі за позовом ОСОБА_4 не доведено, що узаконенням відповідачем гаражу або ж земельної ділянки якимось чином порушуються саме її права, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,
В задоволенні позову ОСОБА_4 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) до ОСОБА_5 (місце реєстрації АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ), треті особи : Територіальна громада в особі виконкому Лубенської міської ради (місце знаходження м. Лубни вул. Я. Мудрого, 33), Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області ДАБІ України (м. Полтава вул. Гоголя, 25 кім. 62), Відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Лубенської міської ради (місце знаходження м. Лубни вул. Я. Мудрого, 33), КП виконавчого комітету Лубенської міської ради «Містобудування» (місце знаходження м. Лубни вул. Я. Мудрого, 33), про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення, визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Іващенко Ю. А.