Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/877/19
Провадження №: 2/332/862/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря судового засідання Ковтуна В.І., представника позивача адвоката Кузьмінова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу №332/877/19 (провадження №2/332/862/19) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.02.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою № 158561325 від 05.03.2019 року. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується майном на власний розсуд. При цьому згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. З моменту укладення договору купівлі-продажу та проведення державної реєстрації позивач ОСОБА_2 є єдиним власником житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою, але не має змоги в повному обсязі вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки в даному будинку значаться зареєстрованими відповідачі, які не є членами сім*ї власника, спільно з ним не проживають, та які були зареєстровані в будинку зі згоди попереднього власника.Таким чином, позивач позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися придбаним житловим будинком через те, що відповідачі досі значаться зареєстрованими у зазначеному будинку, та в добровільному порядку не здійснили зняття та перереєстрацію свого місця проживання. Вказаними діями позивачу фактично чиняться перешкоди у здійсненні ним права власності, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, як власника будинку, та просить визнати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився.Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином,в установленому законом порядку через свого представника.

Представник позивача адвокат Кузьмінова Д.В., який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серія ЗП № 107201(без обмеження прав), в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та зазначив, що відповідачі є сторонніми особами для позивача.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повторно в судове засідання не з'явились, відзивів на позовну заяву вони не подали. Про дату, час і місце судового засідання відповідачі були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку До суду надійшли письмові заяви від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до змісту яких відповідачі визнають позовні вимоги в повному обсязі, але зазначають, що самостійно знятися з реєстраційного обліку не мають можливості, оскільки ОСОБА_3 наразі переважно мешкає в Росії, ОСОБА_4 не може знятися з реєстраційного обліку через відсутність часу, наразі мешкає за іншою адресою, жодного відношення до позивача не має, не є членом його сім*ї. У поданих суду письмових заявах відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять розглянути справу у їх відсутності(а.с.43, 38).

Представник 3-ої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання 3-я особа була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку.Суду надана заява з проханням справу розглянути без участі їх представника, проти позову не заперечують(а.с.46,66).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Кузьмінова Д.В., дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 лютого 2019 року, посвідченого в нотаріальному порядку, ОСОБА_6(продавець) продала, а ОСОБА_2(покупець) придбав належний продавцю житловий будинок АДРЕСА_1 і сплатив за нього визначену за домовленістю сторін грошову суму. Відповідно до пункту 13 вказаного договору, продавець зобов*язалась передати покупцю житловий будинок для вільного користування і безперешкодного володіння у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень не пізніше 28 лютого 2019 року. При цьому сплатити заборгованість з комунальних послуг, звільнити житловий будинок від наявних в ньому речей домашнього вжитку, передати покупцю ключі від житлового будинку, технічні документи(а.с.6-7). Право власності на вище вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачем ОСОБА_2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.8). Таким чином, на підставі наданих позивачем належних та допустимих доказів судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Положеннями п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином, право власності ОСОБА_6 на вищевказаний житловий будинок припинилося внаслідок його відчуження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 після укладання договору купівлі-продажу не є ані власниками, ані співвласниками спірного житлового будинку, договір найму житла з ними не укладався і вони не є членами сімї нового власника будинку позивача ОСОБА_2.

З відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради вбачається, що відповідач ОСОБА_3 з 23.12.2015 року, а відповідач ОСОБА_4 з 21.11.2000 року до теперішнього часу значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1(а.с.23,24).

Отже, судом встановлено, що колишній власник спірного житлового будинку ОСОБА_6, за письмовою згодою свого чоловіка ОСОБА_4 на продаж зазначеного вище житлового будинку, про що вказано у п.6 договору купівлі-продажу житлового будинку(а.с.6-зворот.),розпорядилась належним їй на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом його продажу позивачу ОСОБА_2 і останній на час виникнення спору є власником цього спірного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, який є чинним, так як до теперішнього періоду часу не був визнаний недійсним.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є членом сімї колишнього власника спірного житлового будинку ОСОБА_6, право власності якої на спірний будинок припинилось у зв»язку із відчуження власником свого майна. У той самий час відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 не є ані власниками, ані співвласниками спірного житлового будинку, договір найму житла з ними не укладався і вони не є членами сімї нового власника житлового будинку позивача ОСОБА_2.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім»ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Так як житлові права членів сім»ї є похідними від прав самого власника цього житла, то припинення права власності особи на житловий будинок припиняє право членів її сім»ї на користування цим будинком. Враховуючи, що колишній власник спірного житлового будинку ОСОБА_6 на власний розсуд розпорядилась своєю власністю, шляхом укладання договору купівлі-продажу, її право власності на належний їй раніше спірний житловий будинок припинилось, а разом з ним припинилось і право на володіння та користування житловим приміщенням у спірному житловому будинку як нею самою, так і членів її сім»ї, у тому числі і відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Передбачаючи право власника житлового будинку на відчуження об»єкту власності у виді нерухомого майна, закон не передбачив при цьому можливості збереження права користування цим житлом колишнім власником або членами його сім»ї. За таких обставин, суд приходить до переконання про можливість задоволення позову в частині усунення перешкод у здійснені позивачем ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок, шляхом визнання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, оскільки як зазначалося вище, виникнення права членів сім»ї власника житлового будинку на користування ним та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника житлового будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності ОСОБА_6 на спірний житловий будинок припинило право відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як колишніх членів сім»ї колишнього власника будинку, на користування цим житлом, оскільки передбачаючи право власника житлового будинку на відчуження цього об»єкту, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов»язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім»ї колишнього власника у випадку зміни власника житлового будинку. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та законними, а тому їх слід задовольнити та усунути перешкоди у здійсненні позивачем ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в зазначеному будинку. При цьому суд також враховує позицію відповідачів щодо визнання ними позову, викладених у письмових заявах, наданих суду.

Разом з тим, при вирішенні спору по суті суд враховує вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі жодного разу в судове засідання не з'явились, не скористались своїми процесуальними правами учасника справи, не надали відзиву на позов та не надали суду жодних доказів, якщо у них такі мались, що спростовують доводи позивача і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, а навпаки, надіслали поштою до суду письмові заяви, в яких кожен окремо позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Керуючись ст. 150 ЖК УРСР, ст.ст. 319, 328, 346 ч.1 п.1, 386, 391, 405 ч.1 ЦК України, ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 206, 259, 263-265, 268,274 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2(зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової катки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_3(зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1,реєстраційний номер облікової катки платника податків НОМЕР_2), ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової катки платника податків НОМЕР_3), 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради (місцезнаходження: 69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 845, ідентифікаційний код юридичної особи в ) про усунення перешкод у здійсненні права власності повністю задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складенийта підписаний суддею 14 травня 2019 року.

Суддя Андрюшина Л.А.