Номер провадження: 22-ц/813/2834/19
Номер справи місцевого суду: 521/6358/17
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та виселення, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням неодноразових уточнень (Том І: 2-3, 52-53, Том ІІ: а.с. 77-78), просили суд змінити черговість, одержання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину № 376 від 19.04.2017 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. на ім`я ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на 3/4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити порядок виконання рішення суду шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке було здійснено на підставі свідоцтва про право на спадщину №376 від 19.04.2017 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А., та проведення реєстрації права власності на 3/4 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ОСОБА_4 , та ОСОБА_5

У вересні 2017 року, ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в якому просила суд зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкод в користуванні власністю, яку ОСОБА_1 отримала в спадщину на підставі ст. 1261 ЦК України, а саме: житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , автомобілем марки «Mercedes-Benz», моделі «190D», 1989 року випуску, реєстрацій номер НОМЕР_1 , мотоциклом марки КМЗ ДНЕПР 815505, 1992 року випуску рама № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; вселити ОСОБА_1 в житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належний на праві власності ОСОБА_1 ; виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розподілити судові витрати і стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені під час судового розгляду справи.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 07 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 (проживає: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (проживає: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 (проживає: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_5 ) про зміну черговості одержання права на спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно - задоволено.

Змінено черговість, одержання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину № 376 від 19.04.2017 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатолієвною на ім`я ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 10.07.2002 р . , проживає: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 12.11.2001 р . , проживає: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_7 виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 03.01.1996 р . , проживає: АДРЕСА_4 ) право спільної сумісної власності на 3/4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено порядок виконання рішення суду шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке було здійснено на підставі свідоцтва про право на спадщину №376 від 19.04.2017 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною, та проведення реєстрації права власності на 3/4 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 10.07.2002 р . , проживає: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 12.11.2001 р . , проживає: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_7 виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 03.01.1996 р . , проживає: АДРЕСА_4 ).

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_3 (проживає: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (проживає: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 (проживає: АДРЕСА_4 ) про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 07 червня 2018 року та постановити по справі нове рішення , яким відмовити в задоволенні позовних вимогах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.04.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Одеської міської ради про визнання права власності, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.04.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. - головуючий суддя, суддів - Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та виселення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року про відмову в призначенні додаткової експертизи та на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду на 16.05.2019 року о 12год.30хв.

До суду апеляційної інстанції з`явилися всі учасники справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 Смерть ОСОБА_6 у встановленому законом порядку зареєстрована Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що 16.09.2016 року складено відповідний актовий запис за №9383, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 ( Том І : а.с. 21).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина. За час життя спадкодавець заповіт не складав, порядок спадкування за законом не змінював.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є:

- спадкоємець першої черги - донька ОСОБА_1 , яка у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини;

- спадкоємці другої черги: сестра спадкодавця ОСОБА_3 , сестра спадкодавця ОСОБА_4 та брат спадкодавця ОСОБА_5 Вказані особи прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, районний суд виходив з того, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як спадкоємці за законом другої черги, мають одержати право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, ОСОБА_1 , так як вони протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцеві ОСОБА_6 , який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, водночас зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини.

Згідно частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтею 1262 ЦК України встановлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

З матеріалів справи вбачається, що за час життя спадкодавець ОСОБА_6 хворів на: злоякісну пухлину лівої легені, лівосторонню нижньодолеву пневмонію, двосторонній малий гідроторакс, екссудативний плевріт, лімфоаденопатію, кісту правої нирки, гостру недостатність мозкового кровообігу за ішемічним типом у скроневій та тімяній долях головного мозку зліва, енцефалопатію, арахноідальну кісту правої гемісфери головного мозку.

Вказані обставини підтверджуються письмовими медичними документами, які є в матеріалах справи і досліджувались судом, а саме: копією медичної картки стаціонарного хворого № 4694; копією комп`ютерної томографії головного мозку ОСОБА_6 від 01.09.2016 р.; копією комп`ютерної томографії органів черевної порожнини ОСОБА_6 від 12.09.2016 р.; копією комп`ютерної томографії головного мозку від 12.09.2016 р.; копією комп`ютерної томографії грудної клітини від 12.09.2016 р.; копією комп`ютерної томографії ОСОБА_6 від 05.09.2016 р.; копією комп`ютерної томографії ОСОБА_6 від 05.09.2016 р.; копією Лікарського свідоцтва про смерть № 38 від 15.09.2016 р.; копіями квитанцій, медичних рецептів лікарів, направлень на проходження комп`ютерної томографії; ( Том І: а.с. 22-38, 191-245).

Смерть ОСОБА_6 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 від мозкової коми внаслідок генералізації пухлинного процесу - раку лівої легені, що підтверджується копією довідки про причину смерті ( Том І : а.с. 22).

Крім того, відповідно до Висновку експерта №131 від 22.05.2018 року комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3, виконаного КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», у складі голови комісії начальника бюро, професора ОСОБА_8, членів комісії: лікаря судмедексперта Ізотової О.В., доповідача лікаря судмедексперта, к.м.н. ОСОБА_10 , за результатами експертизи встановлено, що у останні місяці свого життя (принаймі більш ніж півроку) ОСОБА_6 страждав на наступні захворювання: злоякісну пухлину лівої легені, лівосторонню нижньодолеву пневмонію, двосторонній малий гідроторакс, екссудативний плевріт, лімфоаденопатію, кісти правої нирки, гостру недостатність мозкового кровообігу за ішемічним типом у скроневої та тімяної долях головного мозку зліва,енцефалопатію, арахноідальну кісту правої гемісфери головного мозку. Смерть ОСОБА_6 настала у вересні 2016 року від мозкової коми внаслідок генералізації пухлинного процесу - раку лівої легені. Безсумнівно, основне захворювання - рак лівої легені - відноситься до тяжкої хвороби. На стадії розвиненого пухлинного процесу, приймаючи до уваги тяжкість захворювання, ОСОБА_6 знаходився у безпорадному стані та потребував стороннього догляду.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, № 7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Також матеріалами справи встановлено, що позивачі по справі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 взяли повністю опіку над братом - ОСОБА_6 , постійно знаходилися біля нього, опікувалися ним, займалися його лікуванням, матеріально забезпечували та надавали йому всю іншу необхідну допомогу, несли всі матеріальні затрати, пов`язанні з лікуванням, доглядом, забезпеченням нормальних умов побуту брата.

Вищезазначене підтверджується також і поясненнями свідків ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ), які були допитані у суді першої інстанції.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність у неї матеріальної і фізичної змоги надавати допомогу своєму батькові, у зв`язку із самостійним вихованням та утриманням своєї малолітньої доньки ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6., маленькими доходами та станом здоров`я є також необґрунтованими, оскільки вказані твердження лише є намаганням якимось чином пояснити своє небажання допомагати хворому батькові. Крім того, будь - яких перешкод у здійсненні ОСОБА_1 елементарної допомоги хворому батькові, які б не потребували ані матеріальних ані значних фізичних затрат, матеріалами справи не встановлено (просте спілкування, відвідування батька, знаходження поряд із батьком, допомога по дому та ін.)

При цьому, колегією враховується той факт, що жодної участі у похованні батька ОСОБА_1 не приймала, поховання здійснювалось повністю за рахунок позивачів за первісним позовом, та взагалі була відсутня на похованні, виправдовуючи це загостренням ока у доньки.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги та не надано належної оцінки таким письмовим доказам, як: лист №315 від 08.06.2017 року з КУ «Центр первинної медико - санітраоної допомоги №10», лист №01-347 від 01.06.2017 року з КУ «Одеський обласний клінічний медичний центр», лист №1688 від 02.06.2017 року з КУ «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер», лист №07-11/279 від 14.06.2017 року з КУ «Міський протитуберкульозний диспансер», лист №366 від 16.06.2017 року з КУ «Одеська обласна туберкульозна клінічна лікарня», лист №538 від 21.07.2017 року з КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер», медична карта № 4694 від 04.09.2017 року з ПАТ «Українська залізниця» філії «Центр охорони здоров`я» структурного підрозділу «Одеська клінічна лікарня на залізничному транспорті», відповідно до яких ОСОБА_6 не звертався за медичною допомогою у вказані медичні установи та не перебував у них на обліку, апеляційним судом оцінюються критично, з огляду на те, що вказані документи не спростовують факт тяжкої хвороби та безпорадного стану ОСОБА_6 , а лише свідчать про те, що ОСОБА_6 не звертався у вказані установи за медичною допомогою та не свідчать про відсутність у нього захворювань та необхідності його лікування.

Безпідставними є посилання про те, що діагноз, який став причиною смерті, вперше був встановлений за дев`ять днів до смерті ОСОБА_6 в лікарні куди він потрапив 04.09.2016 року, з огляду на те, що тривалість хвороби та знаходженнгя ОСОБА_6 у безпорадному стані підтверджуються медичною документацією ОСОБА_6 , висновком експерта №131 від 22.05.2018 року та поясненнями свідків, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцеві ОСОБА_6 , який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Згідно частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Таким чином, враховуючи викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, позивачі по справі повністю довели, що вони у розумінні вимог ч.2 ст.1259 ЦК України мають право на спадкування спадщини ОСОБА_6 разом із спадкоємецею першої черги ОСОБА_1

Також ухвалюючи рішення про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, районний суд, на підставі ст. 1301 ЦК України врахував набуття ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_1

Так, з матеріалів справи вбачається, що 19.04.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. на ім`я ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право власності на спадщину № 376 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилається на те, що судом першої інстанції невірно застосовано ст. 1301 ЦК України, замість ч.2 ст. 1300 ЦК України, не враховано те, що позивачі вибрали невірний спосіб захисту.

Однак, апеляційний суд вважає такі посилання апелянта необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 27 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших постав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Після оформлення спадкових прав на все спадкове майно і одержання свідоцтва про право на спадщину, без визнання цього свідоцтва недійсним, при відсутності згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину про внесення змін до нього, оформлення спадкових прав на це майно за іншою особою і видача їй свідоцтва про право на таке майно неможлива (ст. ст. 1296, 1297, 1300, 1301 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачі неодноразово уточнювали свої позовні вимоги та в остаточній редакції (ТомІІ: а.с. 77-78) ними ставилося питання про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину № 376 від 19.04.2017 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке було видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т .А . на ім`я ОСОБА_1

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, позивачі вправі самостійно звертатися до суду з тими позовними вимогами, з якими вони вважають необхідними, це виключне право позивачів, яким вони і скористались відповідно до закону.

Крім того, апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції ч.ч.2,4,8,9 ст. 83 ЦПК України, а саме щодо прийняття до матеріалів справи висновку експерта після закінчення підготовчого процесу розгляду справи, ненадання можливості стороні відповідача надати свої пояснення або заперечення щодо вказаного висновку та незаконної відмови у задоволенні клопотань сторони відповідача щодо виклику і допиту експертів.

Так, відповідно до ч.1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі надаючи в судовому засіданні висновок експерта №131 від 22.05.2018 року комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , 1951 р.н., виконаного КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», обґрунтували поважність причини неможливості подання вказаного експертного висновку у підготовчому засідання, про що надали письмові докази. Крім того, суд заслухав думку сторін з приводу вказаного доказу та оголосив перерву, надавши стороні відповідача можливість підготувати та надати свої доводи щодо наданого доказу, що підтверджується матеріалами справи та звукозаписом судового засідання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і стороною відповідача не надано в суді апеляційної інстанції.

Отже рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування, апеляційним судом не встановлено.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та виселення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.05.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда