Справа № 2-1778/2009 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/517/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. /
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, треті особи приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєва О.Я., обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради „Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про витребування майна від добросовісного набувача,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду від 12 січня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано :

-рішення №68 від 30.09.2008 р. виконкому Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області;

-свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 видане 13.01.2009 р. Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім"я ОСОБА_6 .

-реєстрацію права власності серії ССО №318347 від 13.01.2009 р. за реєстраційним №26075681 на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 ;

-договір дарування на житловий будинок АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_6 (дарувальником) та ОСОБА_2 (обдарованим);

-реєстрацію договору дарування серії ССР №873133 від 25.08.2009 р. за реєстраційним №26075681 на житловий будинок АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_6 (дарувальником) та ОСОБА_2 (обдарованим).

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду 24 січня 2019 року через свого представника Смолинця Я.І. оскаржила ОСОБА_1 , як особа яка не брала участі у справі, чиї права, на її думку, порушуються зазначеним рішенням суду.

В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем застосовано неправильний спосіб захисту порушеного права, шляхом скасування договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 Також не підлягала до задоволення вимога про скасування реєстрації зазначеного договору дарування.

Вимоги ст.388 ЦК України не можуть застосовуватися до даних правовідносин, оскільки для застосування даної норми необхідна наявність у позивача, перед вибуттям, попереднього права власності на спірний житловий будинок. На момент подання позову ОСОБА_4 не був власником спірного будинку, а тому судом неправильно застосовано норму матеріального права.

Спірний житловий будинок не входив до складу спадщини ОСОБА_7 , а був збудований ОСОБА_6 та введений в експлуатацію рішенням №68 від 30 червня 2008 року виконкомом Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Права ОСОБА_1 порушуються зазначеним рішенням оскільки вона має право на частку спірного житлового будинку у відповідності до вимог ст.62 СК України. Визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частку у житловому будинку зменшує її частку та порушує її право власності.

Після укладення договору дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 вона з чоловіком брала участь у здійсненні ремонту будинку, його облаштуванні, що підтверджується письмовою розпискою від 27 серпня 2009 р. ОСОБА_2 про компенсацію 80 000 грн. на здійснення ремонтних робіт, а тому має право на частку у цьому майні.

Про наявність оскаржуваного рішення дізналася лише внаслідок розгляду справи №450/3529/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою в натурі.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2010 року, скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Представник ОСОБА_4 - адвокат Комар М.В. у відзиві на апеляційну скаргу просить закрити апеляційне провадження, оскільки судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на підтримання заяви про закриття провадження у справі, пояснення представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на її заперечення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю із таких підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 17 лютого 2010 року звертався до суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2010 року (а.с.62;63-68).

За результатами розгляду зазначеного клопотання, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 квітня 2010 року відмовлено в задоволенні такого, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без розгляду (а.с.85-86).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 вже була предметом розгляду в суді апеляційної інстанції і за наслідками її розгляду постановлено судове рішення, яке є чинним на даний час.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2010 року з метою перевірки доводів апеляційної скарги, щодо порушення судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням вирішувались питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_1 .

Статтею 60 СУК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 3 статті 61 СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності , якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто.

Системний аналіз зазначених норм зазначеного законодавства дає підстави для висновку, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, треті особи приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєва О.Я., обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради „Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про витребування майна від добросовісного набувача питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, оскільки майно її чоловіка ОСОБА_2 чи воно успадковане чи прийняте на підставі договору дарування є його особистою власністю, що є підставою для закриття апеляційного провадження

Щодо розписки від 27 серпня 2009 року про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 80 000 гривень позики (а.с.130), то про повернення зазначених коштів необхідно звернутися до боржника.

Як зазначено у п.п.46, 47 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 26 жовтня 2015 року (остаточне 29 січня 2016 року), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

ОСОБА_1 оскаржується рішення суду першої інстанції через дев`ять років, де відповідачем по справі був її чоловік ОСОБА_2 . Це рішення суду набрало законної сили, виконувалося сторонами, його повторний перегляд порушує принцип правової визначеності і є підставою для закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. 362 ЦПК, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження у справі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, треті особи приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєва О.Я., обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради „Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про витребування майна від добросовісного набувача - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст ухвали складено 27 травня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.