Житомирський апеляційний суд
Категорія 46 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 15 лютого 2019 року під головуванням судді Перекупки І.Г.

у цивільній справі №295/13254/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. З урахуванням уточнень до позовної заяви просив визнати ОСОБА_1 втратившим право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради за №577 від 28.09.2000 року йому, як колишньому працівнику прокуратури м.Житомира, була надана зазначена квартира зі зняттям з квартирного обліку. На той час він перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю відповідача. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 26.09.2009 року шлюб розірвано. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 06.10.2003 року вирішено задовольнити заяву ОСОБА_3 про усиновлення ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та присвоїти дитині прізвище « ОСОБА_1 » і по-батькові « ОСОБА_1 », дату та місце її народження залишити без змін, записати ОСОБА_2 батьком цієї дитини. Рішенням Богунського районного суду від 05.04.2018 року скасовано усиновлення ОСОБА_1 (після усиновлення ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06.10.2003 року, внесено зміни в актовий запис про народження ОСОБА_1 №1724 від 11.08.1998 року, виданий Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, змінивши по батькові з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». Відповідач зареєстрований в спірній квартирі, хоча не проживає в ній більше 9 років. Жодних речей відповідача у спірній квартирі немає. Крім того, відповідач не сплачує комунальних послуг, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Тому просив позов задовольнити.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 15 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 втратившим право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 березня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення. Резолютивну частину рішення Богунського районного суду м.Житомира від 15 лютого 2019 року доповнено абзацем наступного змісту: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 705,00 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що спірна квартира є службовою і була надана позивачу як діючому працівнику прокуратури і на даний час статус житла не змінився. Питання, пов`язані із службовим житлом та його правовим статусом, крім Житлового кодексу, регулюються і Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37. Оскільки спірна квартира є службовим житлом прокуратури міста Житомира, то вважає, що до правовідносин, пов`язаних з наданням, проживанням та виселенням із такого службового житла, повинні були бути застосовані також норми Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в органах прокуратури, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 11.11.2016 року № 377. На думку апелянта, право на звернення до суду з негаторним позовом, тобто позовом власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном, має право виключно володілець майна - в даному випадку прокуратура міста Житомира. Крім того, вказує, що не має іншого житла і тимчасово проживає в квартирі своєї матері через неприязне відношення до нього позивача. Однак дані обставини не були враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення у справі.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради за №577 від 28.09.2000 року ОСОБА_2 , як колишньому працівнику прокуратури м. Житомира, виділено для проживання квартира АДРЕСА_1 за рахунок міськвиконкому зі зняттям з квартирного обліку (а.с.9-10).

Цим же рішенням зазначена квартира визнана службовою.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 06.10.2003 року вирішено задовольнити заяву ОСОБА_3 про усиновлення ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та присвоєно дитині прізвище « ОСОБА_1 », по-батькові « ОСОБА_1 », дату та місце її народження залишено без змін, записано ОСОБА_2 батьком цієї дитини (а.с.17).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 26.09.2009 року шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_10 розірвано, сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено при матері (а.с.18).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2018 року скасовано усиновлення ОСОБА_1 (після усиновлення ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.27).

Згідно копії довідки № 615 від 11.05.2018 року ПП «КВЖРЕП №8», в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровано 2 (дві) особи: ОСОБА_2 (1970 р.н.), ОСОБА_1 (1998 р.н.)(а.с.12).

Згідно копії акту про не проживання особи за місцем проживання за місцем реєстрації, № 44 , який складений 26.09.2018 року комісією у складі паспортиста ОСОБА_12 , юриста ОСОБА_13 , майстра дільниці ОСОБА_14 , у присутності сусідів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , останні зазначили, що ОСОБА_1 , 1998 р . н . , за адресою АДРЕСА_4 не проживає з 2009 року (а.с.21).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що непроживання відповідача у спірній квартирі обумовлено неповажними причинами.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.2 ст.123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, зокрема правила, передбачені статтями 71,72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

На підставі статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Згідно роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року (із наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

Матеріали справи свідчать про те, що після розірвання шлюбу між позивачем та матір`ю відповідача неповнолітній на той час ОСОБА_18 залишений з матір`ю (а.с.83). Рішення суду є чинним.

Місцем проживання неповнолітньої дитини є місце проживання одного із батьків.

В даному випадку місце проживання відповідача визначено за рішенням суду, протягом тривалого часу (з квітня 2009 року) він в спірній квартирі не проживав, а після досягнення повноліття (у липні 2016 року) до спірної квартири не повернувся. Матеріали справи не містять доказів про намагання відповідача вселитися в спірне жиле приміщення та перешкоджання в цьому з боку позивача.

За таких обставин є підстави вважати, що відповідач втратив інтерес до спірного житла та не проживав у ньому без поважних причин.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв`язку з конкретним місцем.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що сам позивач просив залишити неповнолітнього сина з ним висновків суду не спростовують, оскільки ці події мали місце до постановлення рішення про розірвання шлюбу (а.с.61).

Доводи щодо звернення до суду з цим позовом неповноважною особою на правильність висновків суду не впливають, оскільки обумовлені неправильним тлумаченням закону.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 16.05.2019 року.