Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 202/3270/14-ц

провадження № 61-14454св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (відповідач за зустріним позовом), ОСОБА_4 (позивач за зустрічним позовом),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року у складі колегії суддів: Тумакулової В. О., Болтунової Л. М., Котушенко С. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (зараз - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк»), ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору

№ DNHDRK01221918 від 19 серпня 2005 року ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 4 077,00 грн зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі

12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2007 року.

Кредитні зобов'язання ОСОБА_4 були забезпечені укладеним з

ПАТ «А-Банк» договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року.

В порушення умов договору ОСОБА_4 свої зобов'язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду.

АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 19 серпня 2005 року

№ DNHDRK01221918 у розмірі 22 265,97 грн; з ПАТ «А-Банк», ОСОБА_4 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 200,00 грн; з

ОСОБА_4 на свою користь заборгованість у розмірі 1 950,00 грн за надання юридичних послуг та витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права та стягнути понесений судовий збір.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «А-Банк» про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що з 05 січня 2006 року АТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку підвищив штрафну відсоткову ставку по кредиту з 6,72 % до 80,62 % на місяць. Кредитним договором укладеним між сторонами не передбачено штрафні проценти в розмірі 80,62 %. ОСОБА_4 не підписувала додаткову угоду про зміну розміру штрафних відсотків. Зміна умов кредитного договору в односторонньому порядку призвела до штучного збільшення її заборгованості на 7 241,42 грн. При підвищенні розміру процентної ставки банк порушив діюче законодавство України.

ОСОБА_4 просила визнати незаконним зміну штрафної процентної ставки за кредитним договором № DNHDRK01221918 від 19 серпня 2005 року, укладеному між АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 та застосувати наслідки пропуску банком строку позовної давності.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська

від 08 червня 2015 року, з урахуванням ухвали Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 червня 2015 року про виправлення описки, у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-Банк»,

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «А-Банк» про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із пропуску строку позовної давності про застосування якого заявлено ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що при укладанні кредитного договору між

АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними, та договором передбачено в односторонньому порядку збільшення банком відсотків за порушення зобов'язань за кредитним договором.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення витрат за надання юридичних послуг та витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права в розмірі 1 950,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня

2015 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 24 665,97 грн, яка складається з: 2 508,86 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 829,86 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 000,00 грн - пеня, штрафів: 500,00 грн - фіксована частина, 1 046,00 грн - процентна складова.

Стягнуто з ПАТ «А-Банк», ОСОБА_4 солідарно на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 200,00 грн та в рівних частинах судові витрати в сумі 344, 66 грн.

У задоволенні інших позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності. Оскільки строк позовної давності банком не пропущено, боржником допущена заборгованість, шляхом невиконання своїх зобов'язань за кредитним договором, тому апеляційний суд дійшов висновку про стягнення наявної заборгованості.

21 лютого 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_4 не була належним чином повідомлена про розгляд справи 21 вересня 2015 року, у зв'язку з чим вона була позбавлена можливості надати свої пояснення щодо заявлених позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року.

Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи № 202/3270/14-ц з Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року до закінчення касаційного провадження.

01 червня 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

04 червня 2018 року матеріали цивільної справи передано судді-доповідачу.

26 червня 2018 року через засоби поштового зв?язку ПАТ «А-Банк» подало до Верховного Суду відзив, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково. Скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-Банк» та закрити провадження в цій частині. У задоволенні іншої частини касаційної скарги відмовити.

Відзив обґрунтовано тим, що ПАТ «А-Банк» є юридичною особою, а тому позовні вимоги в АТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «А-Банк» повинні розглядатися за правилами господарської юрисдикції.

АТ КБ «ПриватБанк» не скористалось своїм правом щодо надання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_4

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положеннями статті 74 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, які разом із розпискою надсилаються поштою рекомендованими листами із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою яка бере участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Судова повістка має бути вручена не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

На адресу реєстрації ОСОБА_4 апеляційним судом було надіслано судову повістку про виклик. Зазначене поштове відправлення адресату вручено не було та було повернуто до апеляційного суду за закінченням встановленого строку зберігання.

Доказів використання судом апеляційної інстанції інших засобів зв'язку для поінформування ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи матеріали справи не містять.

Таким чином, відомості про те, що ОСОБА_4 або її представник були належним чином повідомлені судом апеляційної інстанції про дату, час і місце судового розгляду, в матеріалах справи відсутні.

Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справ стосовно ОСОБА_4 порушені через непоінформованість її про дату і час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України, судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 401, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня

2015 року скасувати, справу направити на новий апеляційний розгляд.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року втрачає законну сила та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська