Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/188/19
Провадження № 2/596/199/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2019 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого суду ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання Кузик М.Я.

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятині справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Просить зобовязати відповідача спростувати поширені ним неправдиві відомості на сесії Гусятинської селищної ради 21 грудня 2018 року щодо нього (ОСОБА_2С.) на сесії Гусятинської селищної ради, у засобах масової інформації, а саме, у газеті «Вісник Надзбруччя» та на сайті Гусятинської селищної ради. Посилається на те, що 21.12.2018 року на засіданні пятнадцятої сесії сьомого скликання, під час обговорення по формуванню бюджету на 2019 рік, він задав запитання «Чому не закладені кошти на передбачення доступності людей з інвалідністю до Гусятинської Водолікарні», на що головуючий сесії відповів, що всі будівельники виїхали в Польщу, а на місцях залишилися одні бандити, що освоюють кошти бюджету. Із залу поступила репліка: «Бандити, тоді, працюють у вас у Водолікарні». Після цього головуючий сесії ОСОБА_3 повернувшись у мою сторону, сказав: «Ти, Іване, де получив травму? На майдані? Ні! Ти напився горілки, стрибнув з моста і зламав собі карк». На запитання депутата ОСОБА_4 «Що Ви собі дозволяєте?», ОСОБА_3 відповів: «Я дозволяю собі сказати правду». Посилається на те, що ОСОБА_3 принизив його честь та людську гідність,як людини,як інваліда 1-ої групи,як депутата селищної ради,перед депутатами Гусятинської селищної ради, сказавши неправду, оскільки травму він отримав у 2010 році, під час перебування на роботі у с.Хотяновка (передмістя Києва). Наведене підтверджується документом, де зазначено, що він «не перебував у стані алкогольного сп'яніння», і п'яним з мосту не стрибав. В дійсності травму отримав у тверезому стані, нещасний випадок. Вимагає від ОСОБА_3 публічного вибачення на сесії Гусятинської селищної ради, у засобах масової інформації, в районній газеті «Вісник надзбруччя», на сайті Гусятинської селищної ради. Зазначає, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, в порушенні рівноваги, в зв язку з тим, що він був принижений та ображений в присутності депутатів та інших присутніх людей на сесії та яку оцінює у 30 000 гривень

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задоволити з наведених у позові підстав.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що дійсно на сесії Гусятинської селищної ради 21 грудня 2018 року дійсно мало місце висловлювання ним про те, що позивач зламав собі карк, коли напився горілки та стрибнув з моста. Про обставини отримання травми позивачем він дізнався прочитавши його автобіографічну книгу «Світло в кінці тунелю». В якій останній писав, що напередодні травми було застілля, що посиділи добряче, а на ранок він собі пообіцяв, що пити після 25 років він не буде. З прочитаного зробив висновок про те, що ОСОБА_2 отримав травму будучи в нетверезому стані. Вважає, що в медичну документацію лікарі свідомо не внесли даних про стан хворого, тому і відсутній запис про перебування позивача в стані алкогольного сп»яніння в виписці із медичної картки хворого. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3, 28 Конституції України).

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України, кожен має право будь - якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого немайнового права від протиправних посягань з боку інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Положеннями ст.297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

У відповідності до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності їх діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових,службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»(далі-Постанови від 27.02.2009 року №1), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична особа або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї Постанови від 27.02.2009 року №1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів, одержання і передання інформації та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. При цьому з урахуванням практики застосування Конвенції, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Беручи до уваги зазначені положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечуватися баланс між

конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках Кодексом випадках.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач являється депутатом Гусятинської селищної ради об»єднаної територіальної громади та головою громадської організації «Гусятинське районне обєднання інвалідів «Вікторія», що відповідачем не оспорюється.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.(ч.1 ст. 82 ЦПК України)

Із копії довідки виданої Теребовлянської міжрай МСЕК Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи від 21.08.2013 року, пенсійного посвідчення № виданого ПФУ 12.10.2013 року, ОСОБА_2 встановлено першу групу інвалідності «А» загальне захворювання довічно.(а.с.7,8)

На засіданні пятнадцятої сесії сьомого скликання Гусятинської селищної ради 21 грудня 2018 року, відповідач, будучи на той час головою Гусятинської селищної ради об»єднаної територіальної громади, в присутності депутатів та інших присутніх на засіданні сесії осіб, поширив стосовно ОСОБА_2 інформацію, а саме, було сказано наступне: «Ти, Іване, де получив травму? На майдані? Ні! Ти напився горілки, стрибнув з моста і зламав собі карк».

Відповідачем в судовому засіданні ця обставина не заперечувалась.

Наведене підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, які були присутні на засіданні сесії.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що був присутній на засіданні сесії, яка відбувалась в грудні 2018 року та чув, як відповідач сказав репліку в сторону ОСОБА_2, що останній будучи в нетверезому стані, стрибнув у воду і зламав карк. Відповідач вів сесію.

Свідок ОСОБА_6. в судовому засіданні показала, що була присутня на засіданні сесії та під час обговорення питання про пандуси, відповідач знервувався і звертаючись до позивача, сказав що він(ОСОБА_2С.) не був на Майдані, а він був та йому побили голову. Позивач напився, впав і зламав собі карк. Всі присутні на сесії хто перебував в залі, чули сказане ОСОБА_3 і сесія продовжила свою роботу.

Свідок ОСОБА_4 показала, що інцидент стався на засіданні сесії, коли на запитання позивача до відповідача про пандуси, голова сесії взлився і знервовано почав висловлюватись про те, що він був на Майдані, а ОСОБА_2 ні. П»яним скочив з моста і зламав собі карк. Усі присутні на сесії чули ці слова, на що вона сказала, що він собі дозволяє.

Отже, в судовому засіданні підтверджується обставина поширення ОСОБА_3 інформації, що стосується ОСОБА_2

Згідно із Виписки №15196 із медичної карти стаціонарного хворого(далі- Виписки) від 22.06.2010 року виданої Київською ЛШМД в ній відсутні дані, які б свідчили, що хворий ОСОБА_2 при поступленні із травмою спинного мозку перебував в стані алкогольного спяніння. (а.с.5-6)

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що дана Виписка №15196 не є допустимим доказом, оскільки містить запис про те, що ОСОБА_2 не працює, а в судовому засіданні позивач пояснює, що працював.

Такі твердження суд оцінює критично та вважає, що підстав для визнання зазначеного доказу недопустимим в силу статті 78 ЦПК України, немає.

В судовому засіданні позивач пояснив, що офіційно не був працевлаштований, тому і внесено запис у Виписку в графі місце роботи і рід занять, що не працює.

З огляду на характер висловлювання вбачається, що відомості висловлені ОСОБА_3 в частині того, що позивач напився горілки, стрибнув з моста і зламав собі карк, отримавши при таких обставинах травму, є фактичним твердженням, оскільки категорично зазначаються як фактичні дані певні обставини та не може вважатись оціночним судженням.

Вказані висловлення відповідачем були розповсюджені значній кількості осіб, що судом встановлено.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( Стаття 89 ЦПК України)

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації(п.18 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1).

Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу достовірності інформації, яка була розповсюджена на засіданні пятнадцятої сесії сьомого скликання Гусятинської селищної ради 21 грудня 2018 року щодо позивача.

Посилання відповідача на те, що саме з книги, автором якої являється ОСОБА_2, він дізнався про отримання травми позивачем в стані алкогольного сп»яніння, суд до уваги не бере, оскільки із дослідженого в судовому засіданні змісту Розділу III книги «Світло в кінці тунелю» не вбачається, що автор пише про те, що перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, отримав травму. (а.с.18-20)

В свою чергу, позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також надано докази на її спростування(а.с.5-6)

Суд вважає доведеним, що внаслідок поширення інформації, а саме твердження відповідача в частині:«Ти, Іване, де получив травму? На майдані? Ні! Ти напився горілки, стрибнув з моста і зламав собі карк», було порушено особисті немайнові права позивача, оскільки в ній містяться відомості щодо обставин, які не відповідають дійсності. Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена інформація є недостовірною і такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію позивача, що є підставою для задоволення вимог ОСОБА_2 в частині визнання інформації недостовірною та зобов'язання її спростувати.

Щодо стосується способу спростування недостовірної інформації, суд приходить до наступного висновку.

Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст.ст. 16,277 Цивільного кодексу України.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Позивач просить суд зобовязати відповідача спростувати поширені ним неправдиві відомості щодо нього: на сесії Гусятинської селищної ради, у засобах масової інформації, а саме, у газеті «Вісник Надзбруччя», на сайті Гусятинської селищної ради і публічно вибачитися.

Частиною 7 статті 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Аналогічне положення міститься у роз»ясненнях п.п.25,26 Постанови від 27.02.2009 року №1 про те, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Звідси, оскільки поширення недостовірної інформації відбулось саме на засіданні сесії Гусятинської селищної ради, то і спростування має здійснюватися у такий самий спосіб - на черговій сесії Гусятинської селищної ради Тернопільської області, яка першою слідує після набрання законної сили рішення у справі.

Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

З врахуванням наведених вище вимог закону, щодо інших способів спростування недостовірної інформації, зазначених позивачем, а саме, у засобах масової інформації (газеті «Вісник Надзбруччя»), на сайті Гусятинської селищної ради та публічного вибачення, то вони до задоволення не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд дійшов висновку, що у цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних міркувань.

Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Частинами 1, 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.3 своєї постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 (з наступними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно вимог ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 (з наступними змінами) розяснено судам, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначаючи розмір відшкодування суд не повністю погоджується з її визначеним розміром ОСОБА_2 з мотивів, зазначених в позові та вважає, що слід стягнути моральну шкоду в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень, в задоволенні решти позову відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 5, 13, 81-83, 89, 141, 259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, ст. 32 Конституції України, ст. ст. 11, 15-16, 23, 275, 277, 297, 299 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НЮ 007003, РНОКПП НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_3 (жителя селища Гусятин, вул. Чорновола, 48, Гусятинського району Тернопільської області) про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2, інформацію поширену ОСОБА_3 на засіданні пятнадцятої сесії сьомого скликання Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області 21 грудня 2018 року у висловлюванні: «Ти, Іване, де получив травму? На Майдані? Ні! Ти напився горілки, стрибнув з моста і зламав собі карк».

Зобов'язати ОСОБА_3 спростувати інформацію, що містилась у висловлюванні «Ти, Іване, де получив травму? На Майдані? Ні! Ти напився горілки, стрибнув з моста і зламав собі карк», поширену ним 21 грудня 2018 року на засіданні пятнадцятої сесії сьомого скликання Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області, шляхом оголошення про недостовірність такої інформації на черговій сесії Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області, яка першою слідує після набрання законної сили рішення у справі.

Стягнути з ОСОБА_3 (жителя селища Гусятин, вул. Чорновола, 48, Гусятинського району Тернопільської області) в користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НЮ 007003, РНОКПП НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2) моральну шкоду в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави (одержувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; номер рахунку: 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області або безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду виготовлено 03 травня 2019 року.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно:

Суддя Гусятинського районного суду Е.М. Митражик