Дата документу 23.05.2019 Справа № 334/6518/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1917/19 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатюк О.М.
Є.У.№ 334/6518/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

Розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, пов`язаних з особливими обставинами,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позов обґрунтований тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачкою, з відповідача рішенням суду було стягнуто аліменти в розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно. Позивач вказує, що нею постійно здійснюються додаткові витрати на утримання дітей, а саме, оплата витрат з розвитку здібностей дітей, витрати на оздоровлення та відпочинок дітей. Відповідач має відшкодувати їй відповідну частину понесених додаткових витрат на дітей.

Діти мають вади здоров`я з народження і за період з березня 2017 року по травень 2018 року. Позивачем було витрачено на їх лікування 29 435,62 грн., що підтверджується копіями фіскальних чеків.

Окрім того, відповідно до рекомендацій лікарів - реабілітологів діти щороку мають проходити обов`язковий курс оздоровлення, що спрямоване на зміцнення їх фізичного та психічного стану здоров`я з дотриманням спеціального режиму в оздоровчих закладах, що розташовані у спеціальних природно-кліматичних зонах.

Влітку 2017 року позивачем самостійно були понесені витрати на оздоровлення дітей в розмірі 21 5000 гривень, що підтверджується приходно-касовим ордером №00041 від 17 червня 2017 року про внесення готівки до каси Бази відпочинку «Фараон».

Також, діти є учнями Запорізької дитячої школи мистецтв №1, у зв`язку з чим на їх навчання було витрачено 4070 гривень за період з 1 вересня 2017 року по 31 травня 2018 року.

Діти протягом 2017-2018 року відвідували школу «Соробан», у зв`язку із чим позивачка за період з 1 вересня 2017 року по 31 травня 2018 року витратила 12 600 гривень.

Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 33 802,81грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дітей, що пов`язані з особливими обставинами у розмірі 8808,50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, просить рішення суду в частині відмови у задоволені позову вимог про стягнення половини витрат вартості понесених на лікування дітей скасувати, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку скаржника, суд першої інстанції розглянув справу в частині стягнення з відповідача половини вартості ліків поверхнево та не вжив заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористався, відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надав, про те це не заважає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності понесення позивачкою додаткових витрат на лікування, навчання та оздоровлення дітей у загальній сумі 8 808,50 грн.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Встановлено, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2016 року.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6,7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дітей в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожного до досягнення дітьми повноліття (а. с.3,4).

На виконання рішення суду відповідач щомісячно сплачує аліменти, заборгованості зі сплати аліментів не має.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом і отримує соціальну допомогу (а.с.8, 9).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом і отримує соціальну допомогу (а.с.10,11).

Відповідно до довідки №92 від 13 квітня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються у вокально-хоровому відділенні у Запорізькій дитячій школі мистецтв №1 та в групі образотворчого мистецтва (а.с.38).

Згідно з консультативними висновками лікаря діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потребують оздоровлення в літній час на морі.

Відповідно до плану лікувально-профілактичних заходів передбачено проходження загальноклінічних аналізів, санаторно-курортне лікування.

Матеріали справи містять квитанції на підтвердження оплати відвідувань дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Запорізької дитячої школи мистецтв №1 у 2017-2018 роках на загальну суму 4070,00 гривень; квитанцію №0.0.997718885.1 від 26.03.2018 року, яка підтверджує, що позивачем сплачено 12 600,00 гривень за навчання та консультативні послуги «Соробан» за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Вказані докази є належними, достатніми та допустимими в розумінні ст.ст.77, 78, 80 ЦПК України для задоволення в цій частині позовних вимог.

Щодо вимог скаржника в частині стягнення витрат, пов`язаних з лікуванням дітей, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення таких позовних вимог. У зв`язку з тим, що до суду першої інстанції були надані фіскальні чеки та квитанції щодо оплати медичних послуг та придбання ліків за відсутності медичних документів, що підтверджують рекомендації та призначення лікаря, суд першої інстанції був позбавлений можливості зробити висновок щодо їх необхідності та фактичного отримання медичних послуг, придбання ліків, відносно кожної дитини, а тому задовольнив додаткові витрати пов`язані з лікуванням дітей лише за аналіз крові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з товарним чеком ТОВ «Брайт и К».

Надані скаржником разом із апеляційною скаргою копії медичних документів в розумінні ст. 367 ЦПК України, не можуть бути прийняти судом апеляційної інстанції, оскільки скаржник не навів об`єктивних підстав, які заважали їй надати такі докази до суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції вірно встановлено доведеність понесених ОСОБА_1 , додаткових витрат на лікування та навчання дітей у загальній сумі 8808,50 грн., а не у сумі 33802,81 грн., як вона вказує у своїй позовній заяві.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: