Справа №672/505/19
Провадження №2/672/369/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року м.Городок

Городоцький районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Федорук І.М.,

за участю секретаря судового засідання Жиловської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Городку Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон України без згоди батька

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення 16-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька - ОСОБА_2 за межі України: Туреччину, Болгарію, Шрі-Ланка, Балі (Індонезія) та Єгипту. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідач добровільної згоди на виїзд дочки за кордон не надає. Дитина потребує оздоровлення, у зв`язку з чим є необхідність виїхати за кордон.

В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач, зареєстроване місце проживання якого невідоме, повідомлений у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подав.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чиінтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов`язком батьків.

У відповідності до ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов`язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене статтею 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджени мипостановою Кабінету Міністрів Українивід 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітейвікомвід 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 викладено правовий висновок про те, що дозвіл на виїзд за кордон дітей у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, із визначенням його початку й закінчення.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_4 .

Вказані обставини підтверджуються копіями рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 06.06.2012 року, свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 25.06.2007 року, виданого ВРАЦС по м.Кам`янець-Подільському.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, доказів відмови відповідача у наданні згоди на виїзд дитини - ОСОБА_3 за кордон не надала. Натомість, у своїй заяві від 14.05.2019 року зазначає, що відповідач не заперечує проти виїзду дитини за кордон, проте на даний час працює за кордоном, у зв`язку з чим позбавлений можливості приїхати в Україну та надати відповідний дозвіл.

Крім того, в порушення вказаних вимог закону, позивачка не надала суду будь-яких доказів в підтвердження того, що дитина - ОСОБА_3 проживає з нею, а також необхідності виїзду дитини за кордон, тобто того, що ОСОБА_3 потребує оздоровлення, не вказала конкретний час перебування дитини за кордоном та конкретну країну перебування.

Таким чином, ОСОБА_1 не дотримано визначений порядок отримання відповідного дозволу на виїзд дитини за кордон.

Суд вважає, що незазначення вказаних відомостей фактично позбавить відповідача можливості бути обізнаним про виїзд дитини за межі України, брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Крім того, це позбавляє можливості суд встановити обов`язкові обставини, а саме: чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

На думку суду, сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дітей, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 4,12,13,76-82,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон України без згоди батька відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду безпосередньо або через Городоцький районний суд Хмельницької області .

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання невідоме.

Суддя І.М.Федорук