ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1838/18 Головуючий суддя І інстанції Шарко О. П.
Провадження № 22-ц/818/1899/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, пов`язані із застосуванням Закону України "Про захист прав споживачів"
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвоката Дворніченка Любомира Володимировича та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Смолія Богдана Володимировича на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23 січня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Шарка О.П., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача фінансових послуг, визнання права,

встановив:

11 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про: визнання права на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за рахунком № НОМЕР_1 на суму 63000 грн.; зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком НОМЕР_1 на суму 63000 грн.; зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчинити усі необхідні дії в межах наданих законом повноважень на здійснення виплати відшкодування коштів в межах гарантованої суми позивачу, як вкладнику неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Банк Михайловський».

Позовна заява мотивована тим,що 11 листопада 2015 року між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку для обслуговування строкового вкладу (депозиту) за договором № 980-006-000148348. На виконання вказаного договору було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , на якій він вніс 1700 гривень. Рахунок використовувався для поповнення та зняття готівкових коштів через касу банку, для безготівкових зарахувань відсотків від депозитів та повернення коштів з депозитних рахунків. 11 листопада 2014 року ТОВ «Інвестиційно - розрахунковий центр» і ПАТ «Банк Михайлівський» уклали договір доручення №1, за яким ТОВ «Інвестиційно - розрахунковий центр» є довірителем, а ПАТ«Банк Михайлівський» є повіреним. 26 лютого 2016 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ПАТ "Банк Михайлівський" в особі головного фахівця Харківського відділення № 1 Маркової Катерини Вікторівни, яка діяла на підставі довіреності № 22-16 від 04.02.2016 р., була укладена додаткова угода до Договору № 980-006-000148348 від 11.11.2015 року про збільшення депозиту на суму 45000,00 (сорок п`ять тисяч) грн. для поповнення поточного рахунку позивача № НОМЕР_1. Загальна сума коштів на його рахунку таким чином склала 62000,00 грн. 11 травня 2016 р., в день закінчення строку договору № 980-006-000148348, банківський спеціаліст ПАТ "Банк Михайлівський " запропонувала йому переоформити на новий строк договір, на що він погодився та 11.05.2016 уклав з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" депозитний договір № 980-02 типу «Суперкапітал» (Новий).

Відповідно умов договору ОСОБА_1 передав ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" у власність грошові кошти в розмірі 63000,00 на 181 день, а ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" зобов`язався повернути йому кошти та виплатити проценти в порядку та на умовах встановлених цим договором № 980-02 в безготівковій формі на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 08.11.2016 р. На виконання цього договору на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 від 19 травня 2016 р від ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" надійшли достроково кошти в розмірі 63000,00.

Отже, кошти, які надійшли на поточний рахунок Позивача, є вкладом в розумінні Закону України " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". На заяву позивача від 04 серпня 2016 р до в.о. тимчасової адміністрації на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський", він отримав відповідь від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" про те, що переказ коштів (транзакція) здійснений ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19.05.2016 р в сумі 63000 грн з призначенням платежу повернення коштів згідно з договором N 980-006-000236-992 від 11.05.2016 р на рахунок N НОМЕР_1, що належить позивачу ОСОБА_1 є нікчемними.

Вказав, що означений переказ коштів ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на його рахунок не має жодних ознак помилкового чи неналежного переказу, які визначено Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", набуття коштів отримувачем є належним, оскільки переказ здійснений на виконання договору належному отримувачу. Законодавством не передбачено інших підстав недійсності (нікчемності) переказу коштів, аніж його помилковість або неналежність. За таких обставин означений переказ коштів з рахунку юридичної особи на рахунок фізичної особи (Вкладника) не може бути оспорений з підстави його недійсності (нікчемності), і тим більше він не може бути оспорений особою, яка не є платником, чи отримувачем у такому переказі. Оскільки переказ коштів Позивачу здійснювався на виконання договору, укладеному ним з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", а Банк не є стороною правочину, - у відповідача, на думку позивача, відсутнє законне право перевіряти цей договір на нікчемність.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення відповідно до викладеним у позовній заяві.

Відповідачі, які про час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно і належним чином, правом участі у судовому засіданні не скористалися. Надали до суду клопотання про закриття провадження у справі, зазначивши, що спір, який виник між сторонами, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На обґрунтування послалися на те, що згідно ст. 3 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон України № 4452-VI) Фонд гарантування вкладів є установою, що виконує спеціальні, публічні-владні управлінські за своїм змістом, функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Згідно п. 17 ч. 1 ст. 2 цього Закону уповноважена особа Фонду - це його предстааник, який діє від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом. Послалися на правові висновки з цього приводу, які були викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2018 року по справі № 820/11591/15. про публічно-правовий характр такого спору, в якому Фонд виконує окремі владні функцій по організації виплат відшкодування за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI.).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року позовні вимоги - задоволено. Визнано право позивача ОСОБА_1 на отримання відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відшкодування за рахунком № НОМЕР_1 на суму 63000,00 грн. (шістдесят три тисячі гривень). Зобов`язано Відповідача - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком НОМЕР_1 на суму 63000,00 грн. (шістдесят три тисячі гривень). Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб () вчинити усі необхідні дії в межах наданих законом повноважень на здійснення виплати відшкодування коштів в межах гарантованої суми позивачу, як вкладнику неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (). Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить рішення скасувати і закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України. Таким чином, з урахуванням положень ст.19 ЦПК України дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Фонд гарантування з 23.05.2016 року здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку виключно відповідно до порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Що стосується вимог про включення рахунків позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, то вони є безпідставними. Суму коштів, що обліковується на рахунках позивача, останній отримав на умовах договорів позики, а тому вони не є депозитними вкладами.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» просить рішення скасувати і закрити провадження у справі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України. Таким чином, з урахуванням положень ст.19 ЦПК України дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Вказав, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим, має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами.

ОСОБА_1 у своєму відзиві на апеляційну скаргу вказав, що суд першої інстанції прийняв по справі законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Зазначив, що загальна сума коштів виділених державою для відшкодування ошуканим вкладникам ПАТ «Банк Михайловський» склала на 20 січня 2017 року - 718,69 млн. грн., тобто у середньому припадає по 114 132 грн. на кожного ошуканого вкладника, а позивач просив через суд повернути лише свій вклад 63000 грн., без процентів, які складають 23209 грн.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, 63000 грн. 00 коп., без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 4452-VI особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п.п. 4-6 ч. 4 ст. 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно дост. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені ст. 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених ст. 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду. Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Згідно п. 3 ч. 1 ст. Закону вклад, це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; Вкладником, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону, є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Підстави нікчемності правочинів неплатоспроможного банку перелічені в ч. 3 ст. 38 Закону.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та «Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті» (далі Інструкція), затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004р. відповідно до п.1.4 глави 1 якої розрахунковий документ, це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача. Згідно п. 1.9 глави 1 доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках. Аналогічне положення закріплене в п. 3.6. глави № Інструкції.

Згідно з п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів, це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

У відповідності до правових висновків, викладених у Постановах Верховного суду України від 19.08.2014 р. у справах № 3-47гс14, № 3-48, від 02.09.2014 у справі № 3-80гс14, від 09.09.2014 у справах № 3-45гс14, № 3-49гс14, від 21.10.2014 у справі № 3-147гс14 кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Відповідно до ч. 1ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 11 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-006-000148348.

На виконання вказаного договору було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , на якій він вніс 1700 гривень. Рахунок використовувався для поповнення та зняття готівкових коштів через касу банку, для безготівкових зарахувань відсотків від депозитів та повернення коштів з депозитних рахунків.

Також 11 листопада 2014 року ТОВ «Інвестиційно - розрахунковий центр» і ПАТ «Банк Михайлівський» уклали договір доручення №1, за яким ТОВ «Інвестиційно - розрахунковий центр» є довірителем, а ПАТ «Банк Михайлівський» є повіреним.

26 лютого 2016 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ПАТ "Банк Михайлівський" в особі головного фахівця Харківського відділення № 1 Маркової Катерини Вікторівни, яка діє на підставі довіреності № 22-16 від 04.02.2016 р підписали додаткову угоду до Договору № 980-006-000148348 від 11.11.2015 року про наступне:

У зв`язку з домовленістю Сторін збільшити суму коштів, що передається ОСОБА_1 у власність ПАТ "Банк Михайлівський" на суму 45000,00 (сорок п`ять тисяч) грн. для поповнення мого поточного рахунку № НОМЕР_1.

Загальна сума коштів на рахунку таким чином склала 62000,00 грн. 11 травня 2016 р. в день закінчення строку договору № 980-006-000148348 банківський спеціаліст ПАТ "Банк Михайлівський " запропонувала йому переоформити на новий строк договір, на що він погодився. 11.05.2016 ОСОБА_1 з однієї сторони та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" з іншої сторони в особі провідного фахівця із залучення клієнтів ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності № 30-20/04 від 20.04.2016 року уклали договір №980-02 Тип договору «Суперкапітал» (Новий).

Відповідно умов договору ОСОБА_1 передає ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" у власність грошові кошти в розмірі 63000,00 на 181 день, а ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" зобов`язується повернути кошти Майденку А.М. та виплатити проценти в порядку та на умовах встановлених цим договором № 980-006- 000-236992, що згідно пункту 1.2.7 ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" повертає Майденко А . М. кошти в безготівковій формі на рахунок ОСОБА_1 . № НОМЕР_1 08.11.2016 р.).

На виконання цього договору на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 від 19 травня 2016 р від ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" надійшли достроково кошти в розмірі 63000,00.

Згідно рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.05.2016 № 812 було запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку з 13 липня 2016 року.

На заяву позивача від 04 серпня 2016 р до в.о. тимчасової адміністрації на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський", він отримав відповідь від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" N 3Г1/12130 від 25 січня 2017 року про те, що згідно частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьої цієї стаття.

На підставі ст.ст. 215, 216 ЦК України та статті 37, п.п. 1, 2, 7, частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду повідомила, що переказ коштів (транзакція) здійснений ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" () 19.05.2016 р в сумі 63000 грн. з призначенням платежу повернення коштів згідно з договором N 980-006-000236-992 від 11.05.2016 р на рахунок N НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), - є нікчемним.

Було наголошено, що відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не має юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину (а.с. 18).

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону № 4452-VI Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав необґрунтованою заяву представника відповідача щодо закриття провадження у справі та відхилив заперечення відповідачів щодо розгляду справи в порядку цивільного судочинства та відхилив доводи відповідачів про розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства, з посиланням на те, що спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, а саме із цивільно-правової угоди банківського вкладу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Матеріали справи та встановлені судом обставини свідчать, що ОСОБА_1 не погоджується з діями Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» стосовно блокування повернення йому грошових коштів з його банківського рахунку, та ставить питання про визнання за ним право на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду 63000грн., зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за рахунком № НОМЕР_1 на суму 63000 грн.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 255 та п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

В обсязі конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, що виникли між позивачем, Фондом та уповноваженою особою Фонду, визначення яких залежить від з`ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов`язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються, які він реалізує у спірних правовідносинах.

Суд першої інстанції правильно встановив, що Фонд та його Уповноважена особа у спірних правовідносинах не була стороною договорів вкладу та банківського рахунку, однак всупереч положень ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості не звернув уваги, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли як суб`єкти владних повноважень, не представляючи жодну сторону цих договорів, а реалізуючи відповідно до Закону України № 4452-VI фінансову політику держави щодо санації чи усунення з ринку шляхом ліквідації визначені НБУ банківські установи шляхом видання розпоряджень та ухвалення управлінських рішень, обов`язкових до виконання сторонами зазначених цивільно-правових договорів. Внаслідок цього суд першої інстанції помилився щодо можливості розглядати цей спір в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. 1 і 2 ст. 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Частиною 1 ст.5 КАС України установлено право на звернення до суду та способи судового захисту.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.п.1, 2, 7 ч.1 ст.4 КАС України: адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Законом України № 4452-V встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

За змістом ст. 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із ч.1 ст. 4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими ч. 2 ст. 4 Закону серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.

Крім того, відповідно до ст. 6 Закону Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

За змістом п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За приписами ч. 1 ст. 54 Закону рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Наведене свідчить, що спір стосовно права на відшкодування банківських вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим, має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону).

Зважаючи на викладене Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду у цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону № 4452-VI).

Нормами статті 27 цього Закону установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Відповідно до частини першої статті 28 цього Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом № 4452-VI. Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, 06 лютого 2019 року у справі № 554/9168/17.

Про те, що спір, який виник по цій справі стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та щодо затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів також зазначено у правових висновках, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 і від 6 червня 2018 року у справі № 804/15159/15.

При виборі і застосуванні вищевказаних норм права до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції також враховує висновки щодо їх застосування, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року по аналогічній за обставинами справі № 639/5960/17 за позовом фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - Фонд), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство (далі також - ПАТ) «Банк Михайлівський», про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа (п. 22 зазначеної постанови ВП ВС від 23.01.2019).

Закон України № 4452-VI установлює правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, НБУ, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (п. 23 зазначеної постанови ВП ВС від 23.01.2019).

Отже, Фонд створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України ( пункт 7 частини першої статті 4 КАС України у редакції, чинній на час закриття провадження у справі, п. 27 зазначеної постанови ВП ВС від 23.01.2019).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення ним банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду (частина третя статті 27 Закону № 4452-VI).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше, ніж 500 000,00 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

З огляду на вказані приписи Велика Палата Верховного Суду вважає, що правовідносини стосовно отримання вкладником гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми мають управлінський характер і складаються між Фондом та вкладником без участі банку-боржника (п. 32 зазначеної постанови ВП ВС від 23 січня 2019 року).

Спір стосовно права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 6 червня 2018 року у справах № П/811/3526/15, № 813/6392/15, № 818/377/16, № 804/15159/15, № 815/863/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 127/25132/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 592/13020/17), п. 33 зазначеної постанови ВП ВС від 23 січня 2019 року.

Суд першої інстанції всупереч положень ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення наведеним у запереченнях проти позову доводам відповідачів належної оцінки не надав і помилково, з порушенням ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин не враховував висновки щодо застосування названих норм права, викладені у зазначених постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю, оскільки спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати підлягають перерозподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Судовий збір за подання апеляційних скарг покласти відповідно на позивача.

При подачі апеляційних скарг Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» сплатили судовий збір у розмірі 3171 грн.60 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційних скарг відповідачів, сплачені ними судові витрати підлягають стягненню на їх користь з позивача.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 4, ст.ст. 377, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ухвалив:

Апеляційні скарги представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвоката Дворніченка Любомира Володимировича та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Смолія Богдана Володимировича - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача фінансових послуг, про визнання права та зобов`язання подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ( , м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3171 грн.60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» (,м.Київ пров. Рильський, 10-12/3) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3171 грн.60 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 травня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.