Справа № 541/153/19
Номер провадження 2-о/541/30/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 травня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Куцин В.М.,

секретаря судових засідань Євдокимової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргород справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа - Управління державної міграційної служби в Полтавській області

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій просив встановити факт постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) у неповнолітньому віці разом з батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 посилався на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пришиб, Кременчуцького району, Полтавської області. Свідоцтво про народження не має можливості надати оскільки воно втрачене, а його дублікат не видається по причині відсутності паспорта.

З моменту народження він постійно проживає на території України .

Після досягнення повноліття він не отримував паспорта, оскільки на роботу не працевлаштувався і відсутність цього документа незручностей не створювало. З 19.05.2004 року по 19.10.2005 року проходив строкову службу в лавах збройних сил України.

В грудні 2018 року він звернувся до Миргородського міськрайонного відділу міграційної служби України в Полтавській області для отримання паспорта громадянина України, де йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують громадянство будь - якої держави та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України.

Як доказ його постійного перебування на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.91 року - дати з яким законодавець пов`язує набуття громадянства України , додав до заяви копію довідки сільської ради № 02-19№ НОМЕР_1 , в якій вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно був зареєстрований з 22.09.1984 року та проживав разом зі своїми батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , але 22.10.1992 року вся сім`я була знята з реєстрації в с. Радионівку Великобагачанського району.

Без встановлення факту проживання на території України, заявник позбавлений можливості отримати підтвердження того, що він є громадянином України, отримати паспорт громадянина України, мати права та обов`язки громадянина України. На підставі зазначеного, змушений звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та наполягав на її задоволенні.

Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби в Полтавській області в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що батько заявника доводиться братом її мами. Вона достовірно знає, що заявник ОСОБА_5 народився в с. Пришиб Кременчуцького району, з народження по сьогоднішній день проживає на території України.

Свідок ОСОБА_6 беззаперечно підтвердив, що заявник ОСОБА_1 з народження проживає на території України, оскільки він ОСОБА_7 та сім`ю знає з 1991 року. Спочатку сім`я проживала в с. Пришиб Кременчуцького район, з 1994 року переїхали до с. Бакумівка Миргородського району.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення за наступних обставин.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пришиб, Кременчуцького району, Полтавської області народився ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 22.11.2018 №02-19. 22.10.1992 року сім`я знята з реєстрації і вибула в с. Радионівку, Великобагачанського району (а.с. 4).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з довідкою Черевківської сільської ради Миргородського району від 25.01.2019 №11 (а.с. 11).

Відповідно до актового запису про народження ОСОБА_1 батьками є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 30).

З 19.05.2004 року по 19.10.2005 року ОСОБА_1 проходив строкову службу в Збройних Силах України, що підтверджується архівною довідкою Центрального архівного відділу .Національної гвардії України від 04.12.2018 № 1175 та тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного АДРЕСА_3 / АДРЕСА_4 (а.с. 7,6).

Миргородським міськрайонним відділом міграційної служби України в Полтавській області відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про отримання паспорта громадянина України, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують громадянство будь - якої держави та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України (а.с. 5).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Згідно до положень п.п. 1,2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 8 цього ж Закону, передбачає принцип набуття громадянства України за територіальним принципом, зокрема, якщо особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Згідно до п.25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 25. Для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 цього ж Порядку передбачено, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Тобто, відсутність документу, що підтверджує факт постійного його проживання на території УРСР та України на дату проголошення державної незалежності України позбавляє права заявника звернутись за оформленням набуття громадянства України за територіальним походженням особи, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території колишньої УРСР, що стала територією України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України.

За таких обставин, враховуючи викладене, вимоги заявника є обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та 13 листопада 1991 року у неповнолітньому віці на території України разом з батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Керуючись ст.ст. 264, 265, 293 ,294, 315 , 319, 354 ЦПК України, ст. 3 Закону України «Про громадянство України», суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Пришиб, Кременчуцького району, Полтавської області, зареєстрованого АДРЕСА_2 , станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та 13 листопада 1991 року у неповнолітньому віці на території України разом з батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повне судове рішення складене 15 травня 2019 року.

Суддя: В. М. Куцин