Номер провадження: 22-ц/813/1454/19
Номер справи місцевого суду: 520/5172/14-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Сидорук Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тихомирова Катерина Валеріївна, про визнання заповіту нікчемним,

встановив:

30 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В. 13 вересня 2007 року за реєстром №2179. Відповідно до письмової заяви від 24.06.2014 року позивач уточнила свої вимоги та просила суд визнати нікчемним вищезазначений заповіт, з підстав порушення вимог щодо його форми та посвідчення (т.1, а.с. 60).

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що на думку позивача та її представника, є сумніви щодо приналежності підпису та відповідного тексту наявному на заповіті саме ОСОБА_4 , що у відповідності до вимог ст. 1247 ЦК України є порушенням форми та посвідчення заповіту - підписання заповіту не заповідачем, а іншою особою без зазначення нотаріусом даних обставин в тексті заповіту та без зазначення особи, яка підписала заповіт замість заповідача, як передбачено ч.4 ст. 207 ЦК України, а тому заповіт відповідно до вимог ч.1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим.

Третьою особою надано письмові пояснення згідно яких нотаріус наполягала що заповідач, після складення на його прохання заповіту, в її присутності прочитав заповіт і власноруч зробив напис про те, що з його слів заповіт складений вірно згідно волевиявлення і підписав заповіт (т.1, а.с. 93).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тихомирова К.В., про визнання заповіту, складеного ОСОБА_4 13.09.2007 року, за реєстровим номером 2179, нікчемним.

09 березня 2018 року Київським районним судом м. Одеси по справі було винесено додаткове рішення, в якому зазначено:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою суду від 26.06.2014 року у вигляді накладення арешту і заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 і земельної ділянки площею 0,0402 га. розташованої на території АДРЕСА_2, які є спадковою масою та заборони приватним та державним нотаріусам оформляти та видавати свідоцтво про право на спадщину, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року, та постановлення нового, про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що форма і посвідчення оспорюваного заповіту відповідає вимогам ст. 1248 ЦК України, а тому відсутні підстави для визнання заповіту нікчемним відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після його смерті відкрилась спадщина.

За життя, а саме 13.09.2014 року, ОСОБА_4 склав нотаріально посвідчений заповіт на ім`я своєї дружини - відповідача ОСОБА_1 на все майно, яке належало йому на праві приватної власності, у тому числі земельну ділянку, яка розташована на території Київського району АДРЕСА_3 (т.2, а.с.108).

В матеріалах справи дійсно мається заповіт, посвідчений 13.09.2007 року приватним нотаріусом Тихомировою К.В. за реєстром №2179, згідно якого ОСОБА_4 заповів все належне йому майно своїй дружині ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_2 є повнолітньою та працездатною донькою спадкодавця.

Саме зазначені обставини, а також те, що на думку позивача ОСОБА_2 , її батько ОСОБА_4 не міг скласти заповіт на ім`я ОСОБА_1 , стали підставою для звернення ОСОБА_2 з даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до ч.1 ст. 1216 ЦК та ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1-2 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ч. 1,2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин ; заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно ч.1,3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 1248 ЦК встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів; нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Згідно ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 посилалась на те, що спадкодавець ОСОБА_4 самостійно не міг підписати заповіт на ім`я ОСОБА_1 , а тому вказаний заповіт мали підписати свідки у присутності нотаріуса. У зв`язку з порушенням даних вимог закону і порядку складення і посвідчення заповіту, позивач просила визнати вказаний заповіт нікчемним.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 не надала суду належних і допустимих доказів своїх тверджень, якими вона обгрунтовувала свої вимоги. Так, позивач не надала суду доказів того, що заповіт підписано іншою особою ніж спадкодавець, про яку не зазначено у заповіті, у зв`язку із чим нотаріус повинна була зазначити відомості про іншу особу, яка підписала заповіт, замість заповідача, як того вимагає ч.4 ст. 207 ЦК України.

Проте, згідно пояснень третьої особи - приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Тихомірової К.В., яка безпосередньо склала заповіт та посвідчила його, заповіт був складений зі слів заповідача, в його присутності і повністю відповідає волевиявленню останнього. В свою чергу, після складення заповіту за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, його було прочитано заповідачем особисто вголос та власноруч зроблено напис про те, що з його слів заповіт складений вірно згідно волевиявлення, після чого підписано заповіт саме заповідачем.

Більше того, з метою встановлення дійсних обставин справи та доводів позивача, ухвалою суду від 18.12.2014 року були витребувані документи зі зразками підпису ОСОБА_4 та 18.12.2014 року по справі призначена судова почеркознавча експертиза для вирішення питання, чи виконаний підпис на оспорюваному заповіті ОСОБА_4 , або іншою особою (т.1, а.с. 102, 104).

Відповідно до висновку судового експерта сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів досліджень Одеського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Сакалюк О.В. від 13.05.2017 року №88П, при проведенні судової почеркознавчої експертизи, експерт прийшла до висновку, що підпис у заповіті, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Тихоміровою К.В. 13.09.2007 року за реєстром №2179, виконаний ОСОБА_4 (т.2, а.с. 46-52).

З цих підстав, та враховуючи, що матеріали справи не містять будь-яких доказів нікчемності або недійсності спірного заповіту, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що форма і посвідчення оспорюваного заповіту відповідає вимогам ст. 1248 ЦК, а тому відсутні правові підстави для визнання заповіту нікчемним відповідно, як того вимагає ч.1 ст. 1257 ЦК України.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про порушення судом правил підсудності, посилаючись на те, що нерухоме спадкове майно знаходиться на території Приморського районного суду м. Одеси, то вони є необгрунтованими. Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що згідно спірного заповіту спадкодавець заповідав спадкоємцю, окрім іншого майна, також нерухоме майно у виді земельної ділянки, яка розташована на території АДРЕСА_3 (т.2, а.с.108). Таким чином, розгляд даного спору Київським районним судом м. Одеси є законним і таким, що відповідає правилам виключної підсудності, як то було передбачено ч. 1 ст. 114 ЦПК України, в редакції до 15.12.2017 року, та передбачено ч. 1 ст. 30 діючого на час ухвалення оскаржуваного судового рішення ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Крім того, у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді на лікарняному, в період з 06 по 10 травня 2019 року включно, повне судове рішення складено 11.05.2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.05.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра