провадження 2/201/168/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про стягнення незаконно списаних грошових коштів за договором банківського вкладу, коштів і витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 серпня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення незаконно списаних грошових коштів за договором банківського вкладу, коштів і витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що у позивача в цьому банку (відповідач) було укладено договір про відкриття карткового рахунку та його обслуговування, на виконання якого було відкрито основний картковий рахунок в національній валюті, банк оформив позивачу платіжні картки і пін коди до неї і здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій позивача із використанням платіжної картки. 19 вересня 2014 року позивачу на телефон надійшло смс повідомлення про здійснення операції по списанню її коштів перерахування на загальну суму 17 666 грн. 39 коп.. Позивач з цим була не згодна, звернулася з заявою до банку про блокування операцій по її картці і подала письмову заяву про незгоду з транзакцією і просила повернути її вказані кошти, але нічого зроблено не було банком і кошти не повернуті. Позивач звернулася до райвідділу поліції з питанням про незаконні злочинні дії по вказаному списання її коштів, відкрита кримінальна справа, яка до цих пір не розслідувана. Вона не давала нікому доручення списувати кошти з її карти і ця операція проведена без її участі і згоди, вона повідомила про це банк і картка банком була заблокована. На письмову вимогу до банку про повернення вказаних коштів отримала відповідь з відмовою. Позивач вважає вказане неправомірним, оскільки порушує її права як споживача послуг банку, вказана сума, згідно позову і є сумою збитків самого позивача. На подальші неодноразові звернення позивача до відповідача з питанням повернення йому вказаних коштів отримано відмову. Національний бак обмежився роз`ясненнями загального характеру. Позивачу завдана матеріальна шкода, завдані збитки, він (позивач) поніс витрати. Звернувся знову до відповідача повернути йому гроші та виплатити втрати, але отримав відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. Позивач вважає вказані дії банку протиправними і просила про стягнення цих грошових коштів, інфляційних втрат, коштів за просрочення зобов`язання і витрат, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним і матеріалами справи, письмовим зверненням на адресу суду позовні вимоги не визнали, вважають, що саме з вини позивача було здійснено начебто неналежний переказ коштів. Вимоги позивача не підтверджено ніякими доказами, проти стягнення з них коштів вони заперечують, оскільки транзакція проведена правильно. На письмові звернення позивача вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Позовні вимоги не доведені і безпідставні та просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Не заперечували проти розгляду справи без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що, як стверджує позивач, ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір про відкриття карткового рахунку та його обслуговування, на виконання якого було на ім`я позивача відкрито основний картковий рахунок № 662475 в національній валюті, банк оформив позивачу платіжні картки і пін коди до неї і здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій позивача із використанням платіжної картки. 19 вересня 2014 року позивачу на телефон надійшло смс повідомлення про здійснення операції по списанню її коштів перерахування на загальну суму 17 666 грн. 39 коп.. Позивач вказала, що з цим була не згодна, звернулася з заявою до банку про блокування операцій по її картці і подала письмову заяву про незгоду з транзакцією і просила повернути її вказані кошти, але нічого зроблено не було банком і кошти не повернуті. Позивач звернулася до Бабушкінського ВП ДГУ УМВС з питанням про незаконні злочинні дії щодо неї по вказаному списання її коштів, відкрита кримінальна справа (провадження ЄРДР № 0004802), яка до цих пір не розслідувана. Вона зазначає, що не давала нікому доручення списувати кошти з її карти і ця операція проведена без її участі і згоди. На письмову вимогу до банку про повернення вказаних коштів отримала відповідь з відмовою. Позивач вважає вказане неправомірним, оскільки порушує її права як споживача послуг банку, вказана сума, згідно позову, і є сумою збитків самого позивача.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач не погодилася і відмовою банку, на її подальші звернення до відповідача з питанням повернення їй вказаних коштів отримано відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушена була звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Позивач безпідставно дійшов висновку, що транзакції щодо переказу коштів його кредитної карти у сумі 17 666 грн. 39 коп., з урахуванням комісії 666 грн. 39 коп., не відповідає загальним, вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем було укладено кредитний договір, відповідно умов до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав позивачу кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну кредитну карту "Універсальна" № НОМЕР_1 , котра імітована на ім`я позивача, кредитний ліміт для вказаної картки було встановлено 23 000 грн.. Підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» позивач погодилася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

19 вересня 2014 року о 01:38 годині відповідачем за допомогою засобів доступу смс-повідомлення, котре було направлено на фінансовий номер відповідача НОМЕР_2 , здійснено авторизацію відповідно п. п. 1.1.1.85, 1.1.1.122, 1.1.2.18 Умов надання банківських послуг. 19 вересня 2014 року з 01:39 години до 01:41 години з карти № НОМЕР_1 здійснено транзакції по переказу коштів на карту іншої особи через додаток Приват 24 в сумі 17666.39 грн., з урахуванням комісії.

При здійсненні вищезазначених операцій по переказу коштів з кредитної карти на карту отримувача "Dov" в розмірі 17000 грн., проводилось використання технології З-Д Sесиге з метою отримання динамічного пароля необхідною умовою для здійснення операції з карткою є надання клієнтом інформації про номер мобільного телефону. Кожна з вищезазначених транзакцій супроводжувалась авторизацією та підтвердженням шляхом направленням смс-повідомлення відповідно п. 1.1.2.21 Умов, а також введення паролю входу в систему он-лайн платежів (Приват 24), котрий відомий лише позивачу, що відображено в інформації про зміст смс-повідомлень та підтвердження надходження смс-повідомлень саме на номер позивача, й в разі розголошення вказаної інформації, котра авторизує власника рахунку, відповідальність за незаконні операції по картці, котрі через деякий час підтверджувались ініціатором платежу, несе саме власник картки відповідно п. п. 1.1.2.21 Умов.

В даному випадку банк здійснив 19 вересня 2014 року авторизацію позивача (введено пароль входу, номер картки, смс-паролі) та після підтвердження кожного з переказу коштів (введення паролів з смс-повідомлення з фінансового телефону) здійснено транзакції з переказу коштів в сумі 17666.39 грн., котрі знаходились на картковому кредитному рахунку позивача відповідно Умов та Правил надання банківських послуг.

Пунктом 2.1.4.18 Умов та Правил передбачено, що відповідальність за усі операції, зроблені в мережі інтернет по картках, прив`язаних до карткового рахунку клієнта, покладається на клієнта. У разі виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через інтернет клієнт повинен подати заяву до банку з цього питання. Банк, у свою чергу, представляє інтереси клієнта у міжнародній платіжній системі з питання повернення санкціоновано списаної суми. Заперечування операції по кредитній-картці можливе не більше 3-х разів, після чого картка підлягає переоформленню відповідно до тарифів банку (п.2.1.4.21).

Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки (рахунку) на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Крім того, порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, передбачений Положенням Про здійснення операцій з використанням: спеціальних платіжних засобів, затвердженим постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (далі - Положення) (чинного на день виникнення спірного списання коштів), в розділі 6 якого викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції які не виконувалися користувачем (п. 6.3). Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були "виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (6.7). Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ОСОБА_2 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, (п. 6.8).

З матеріалів справи вбачається, що 19 вересня 2014 року з 01:39 години до 01:41 години з рахунку здійснено переказ коштів відповідача в сумі 17 666.39 грн.. Проведення операцій з переказу коштів за допомогою Приват24 здійснюється за умови введення логіну відповідача (номер фінансового телефону), паролю входу та разових паролів, отриманих на мобільний номер фінансового телефону позивача.

Як вбачається з виписки з архіву смс повідомлень на мобільний телефон позивача до проведення транзакції направлявся динамічний пароль, та додатково направлено код підтвердження по кожному з перерахунку коштів в сумі 17666.39 грн. з кредитної карти. Через 2 хвилини після здійснення операцій позивачу о 01:41 годині та відповідно о 01:43 годині було надіслано повідомлення про проведення переказів. При цьому з заявами про термінове блокування карти шляхом дзвінку на гарячу лінію 3700 позивачем невідкладно - протягом 15 хвилин з моменту переказу коштів не здійснено.

Отже, списання коштів відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача та будь-яких порушень зі сторони банку допущено не було.

Пункт 6.7 Положення передбачає обов`язок емітента (банку) відновити залишок на рахунку клієнта у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу. Визначення поняття «помилковий переказ» та «неналежний переказ» міститься у п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , а саме, помилковий переказ це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, тобто у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу.

В даному випадку списання коштів відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, що в розумінні п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не є неналежним переказом, а тому й п. 6.7 Положення, як підстава для негайного відновлення банком залишку коштів на рахунку користувача, в даному випадку застосовано бути не може, оскільки доказами, наданими відповідачем спростовується припущення позивача про несанкціонованість списання коштів з рахунку позивача.

Водночас п. 6.3 Положення передбачено обов`язок користувача контролювати рух коштів за свої рахунком, а п. 6.8 розмежовує ризики та відповідальність користувача за збитки від здійснення операцій моментом повідомлення користувача банку про втрату електронного платіжного засобу або втрату чи розповсюдження стороннім особам інформації про ідентифікацію.

Оскільки спірні операції здійснювалась з електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача о 01:38 годині, а про несанкціоновані електронні платежі позивач повідомив банк значно пізніше в письмовій формі, то відповідальність за ризик збитків від здійснення операцій несе користувач, а не банк. До того ж, з урахуванням проведеної банком належної ідентифікації відповідача, банк не несе відповідальності за шахрайські дії зроблені в мережі інтернет.

Крім того, позивач неправильно визначив винну особу за переказ коштів, здійснений 19 вересня 2014 року, в даному випадку особою, винною за завдані збитки є отримувач переказу, й неправильно обрано спосіб захисту. Вказане свідчить про те, що позивач не в повній мірі дослідив норми чинного законодавства, обставини справи, не дав їм належної правової оцінки, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для заявлення позову про стягнення заборгованості за неправомірним списанням.

Вимоги до письмових доказів встановлені ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем не надано доказів неправомірності чи незаконності дій відповідача стосовно начебто незаконного списання коштів, використання вказаних коштів позивача без згоди останнього.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які позивач посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями віджповідача, пов`язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов`язків позивачу було завдано ушкодження здоров`я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідача заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги наполягання на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до АТ Комерційний банк ПриватБанк про стягнення незаконно списаних грошових коштів за договором банківського вкладу, коштів і витрат відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення незаконно списаних грошових коштів за договором банківського вкладу, коштів і витрат в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 22, 203, 215, 216, 525, 526, 626, 627, 1166 ЦК України, Умовами і правилами надання банківських послуг, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про стягнення незаконно списаних грошових коштів за договором банківського вкладу, коштів і витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 29 травня 2019 року.

Суддя