Справа № 515/424/19
Провадження № 2/515/960/19
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.

представника позивача - адвоката Давиденка К.В.

представників відповідача Резніченка В.І ., ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Лиманської об`єднаної територіальної громади Татарбунарського району Одеської області

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2019 року ОСОБА_3 в особі свого представника пред`явила вказаний позов, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області помер її чоловік ОСОБА_4 . На підставі рішення Татарбунарської районної ради № 81-ХХІ від 30.08.1991 р. ОСОБА_4 була передана в довічне успадковуване володіння із земель запасу Лиманської сільської ради земельна ділянка площею 11,94 га для ведення фермерського господарства. Відповідно до п.8 постанови Верховної Ради України від 13.03.1992 р. № 2200-ХІІ «Про прискорення земельної ре- форми та приватизацію землі», громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, збері- гають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або зем- лекористування відповідно до Земельного кодексу України. Після смерті чоловіка відкрилась спа- дщина на вказану земельну ділянку. При зверненні до нотаріуса з приводу прийняття спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстанов- люючого документу на земельну ділянку. Спадкодавець не встиг за життя оформити право власно- сті на спірну земельну ділянку. Крім того, вона не знає, де знаходиться оригінал державного акту на право довічного успадкованого володіння землею. Про втрату правовстановлюючого докумен- ту нею розміщено оголошення в газеті «Татарбунарський вісник». Зважаючи на те, що успадку- вати земельну ділянку у нотаріальному порядку вона не має можливості, просила визнати за нею право власності на спадкове майно.

23 квітня поточного року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача - Лиманський сільський голова Резніченко В.І. позовні вимоги не визнав, вказував що відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.11.2016 р. у справі 6-3113 цс 15, право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на пра- во користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. У своєму рішенні Верховний Суд України у складі колегії суддів Другої су- дової палати Касаційного цивільного суду у рамках справи № 647/1580/16-ц від 22.11.2019 р. дос- ліджував питання щодо визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування. Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками земель державної та комунальної власно- сті за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повно- важень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю грома- дянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з ч.1 ст.92 ЗК України, право постійного користування земель- ною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у держав- ній або комунальній власності, без встановлення строку. Зі змісту ч.2 цієї статті вбачається, що пе- редача земельної ділянки в постійне користування громадянам не передбачається. Відповідно до п.2 ст.31 ЗК України, громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю), та п.1 ст.32 ЗК України, громадянам України - членам фермерських гос- подарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідно ради.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав відповідь на відзив, в якому вва- жав, що позовна заява підлягає задоволенню, не дивлячись на доводи викладені у відзиві з наступ- них підстав. З посиланням представника відповідача на те, що право постійного користування, що виникло у особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняє- ться зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини, погодитись не- можливо, оскільки в постанові ВСУ № 6-3113 цс 15 від 23.11.2016 р. йдеться про державні акти на право постійного користування земельною ділянкою, а не про державні акти на право довічного успадкованого володіння землею. Сама назва правовстановлюючого документа - державний акт на право довічного успадкованого володіння землею свідчить про те, що права на цю ділянку мо- жуть спадкуватись. Земельна ділянка спадкодавцю надана відповідно до діючого на той час зако- нодавства, відповідно до ст.6 ЗК УССР. Громадянам України, як суб`єктам права, держава гаран- тувала поряд із впровадженням приватної власності на землю, на їх вибір, забезпечувалася можли- вість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) ко- ристування, по життєвого спадкового володіння або тимчасового користування. Отже спадкода- вець до своєї смерті зберігав право на оформлення у приватну власність спірної земельної ділянки, але через смерть не встиг його оформити. Крім того, представник відповідача у відзиві посилався на те, що члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) та членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у корис- тування земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підпри- ємства. Але зазначене не може застосуватись до даного спору, оскільки зазначена земельна ділян- ка є сформованою та передавалась фізичній особі для ведення фермерського господарства, а не в довічне успадковане володіння конкретному фермерському господарству. Просив справу розгля- нути за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив справу розглянути без участі представника відповідача відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених ви- мог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З копій: паспорту серії НОМЕР_1 та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.4- 5,6) вбачається, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, 22.12.1984 р. між нею та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, після чого їй присвоє- не шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.7), чоловік позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області.

Копією державного акту, виданого на підставі рішення 81-ХХІ Татарбунарської районної ради від 30.08.1991 р. (а.с.8-10), підтверджується, що ОСОБА_4 надана у довічне успадкову- ване володіння земельна ділянка площею 11,94 га, цільове призначення якої - для ведення фер- мерського господарства.

З матеріалів справи (а.с.11-14) видно, що Татарбунарською районною радою прийнято ріше- ння № 157-ХХІ від 26.05.1993 р. про реєстрацію селянського (фермерського) господарства, го- ловою якого був ОСОБА_4 .

Нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь площею 11,94 га, місцезнаход- ження - за межами населеного пункту Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одесь- кої області з урахуванням коефіцієнтів індексації станом на 01.01.2015 р. становить 306971,41 грн., що видно із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, складеного сектором відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області (а.с. 15).

Нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 (спадкова справа № 27/2004) з причини ненадання правовстановлюючого документу на успадковане майно - земельну ділянку (а.с.14).

Газета "Татарбунарский вестник" № 14 від 23.04.2018 р. містила оголошення про недійсність державного акту на право довічного успадковуваного володіння, виданого на підставі рішення Та- тарбунарської районної ради народних депутатів № 81-ХХІ від 30.08.1991 р. на ім`я ОСОБА_4 , що видно з її копії (а.с.26).

Постановою Верховної Ради Української РСР від 05.12.1990 р. № 511 «Про вирішення пи- тань, пов`язаних із правом власності на землю» визначено, що громадянам надавалися земельні ді- лянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне ус- падковуване володіння.

Земельним кодексом Української РСР від 18.12.1990 р. також передбачалось право громадян на довічне успадковування володіння землею, а постановою Верховної Ради Української РСР від 27.03.1991 р. № 889 «Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок», які втратили чинність, затвер- джено форму державного акта на право довічного успадкованого володіння землею та умови нада- ння такого права.

З введенням в дію ЗК Української РСР від 18.12.1990 р. (в редакції від 13.03.1992 р.) надання такого права не передбачалось, але підпунктом другим п.5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 р. № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» передбачалося, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні зе- мельні ділянки, наданні їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користуван- ня до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористуван- ня.

Поняття «користування землею» у ЗК Української РСР від 18.12.1990 р. (ст.7) поряд з пос- тійним (без заздалегідь встановленого строку) передбачало тимчасове користування (короткостро- кове - до трьох років і довгострокове - від трьох до десяти років). Користування землею на умовах оренди для сільськогосподарських цілей, як правило, мало бути довгостроковим. Для ведення се- лянського (фермерського) господарства земля надавалася в оренду районною, міською радою (ч.3 ст.8). У зазначеному кодексі з`явилася нова форма володіння землею: довічне успадковуване воло- діння, яке надавалося громадянам, зокрема, для ведення селянського (фермерського) господарства, ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і го- сподарських будівель, у разі одержання у спадщину жилого будинку або його придбання і т. ін., та постійне володіння, яке надавалося колгоспам, радгоспам, іншим державним, кооперативним, гро- мадським підприємствам, установам і організаціям, релігійним організаціям.

Земельний кодекс України в редакції від 13.03.1992 р. закріпив право колективної і приват- ної власності громадян на землю, зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст.6). Громадянам України для ведення селянського (фермерського) господар- ства, особистого підсобного господарства із земель, що перебувають у державній власності, земля надавалася у постійне користування (без заздалегідь установленого строку), а для городництва, сінокосіння, випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства - у тимчасове користування (короткострокове - до трьох років і довгострокове - від трьох до двадцяти п`яти ро- ків) (ст.7). Проте чіткого розмежування випадків, коли земельні ділянки можуть надаватися у ко- ристування для ведення селянського (фермерського) господарства, а коли - в оренду, в цьому ко- дексі не здійснено.

Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титу- лів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з не переоформленням правового титулу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 постанови Верховного Ради України від 13.03. 1992 р. № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі», громадяни, підпри- ємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у дові- чне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Згідно з п.6 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 р. № 563 «Про земе- льну реформу», громадяни, підприємства, установи й організації, які мають в користуванні земель- ні ділянки, надані їм до введення у дію ЗК Української РСР, повинні до 15.03.1994 р. оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з постановою Верховної Ради Ук- раїни від 17.02.2004 р. № 1492, дію вказаного пункту продовжено до 01.01.2008 р.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп положення п.6 ро- зд.X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та п.6 постанови Верховної Ради Украї- ни «Про земельну реформу» від 18.12.1990 р. № 563-ХІІ визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення зазначеного рішення.

Таким чином, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчено державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, не можуть бути позбавлені права користуван- ня і не зобов`язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ді- лянки.

В мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. суд зазна- чав, що визнавши право приватної власності громадян на земельні ділянки, які були надані в пос- тійне користування, встановивши порядок набуття цього права у зазначених нормативно-правових актах шляхом безоплатної передачі, держава має вжити всіх необхідних заходів щодо забезпечен- ня безперешкодного набуття громадянами права приватної власності на земельні ділянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фі- зичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спад- кодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом в порядку першої черги після померлого чоловіка ОСОБА_4 , перешкодою в отриманні позивачкою свідо- цтва про право на спадщину на земельну ділянку є те, що оригінал державного акту на право приватної власності на землю втрачено.

Отже, суд вважає, що за позивачкою має бути визнано право власності на земельну ділянку площею 11,94 га, що залишилася після смерті ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1216, 1217, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст.76-80, 82, 211, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні ОСОБА_3 до Лиманської об`єднаної територіальної громади Тата- рбунарського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в поряд- ку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Лиман Татар- бунарського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право власності на зе- мельну ділянку площею 11,94 га, для ведення селянського (фермерського) господарства, що роз- ташована на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згід- но державного акта на право довічного успадковуваного володіння, виданого на підставі рішення Татарбунарської районної ради народних депутатів № 81-ХХІ від 30.08.1991 р. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею № 4, вида- ного на ім`я ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тимошенко