Постанова

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 569/16159/17

провадження № 61-44164св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Державне агентство водних ресурсів України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Боймиструка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Державного агентства водних ресурсів України про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що наказом Державного агентства водних ресурсів України від 23 квітня 2015 року № 69-ос його було призначено на посаду начальника Рівненського обласного управління водних ресурсів та укладено з ним контракт № 1 строком на 3 роки до 20 квітня 2018 року.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України від 25 вересня 2017 року № 230-ос його було звільнено з посади начальника Рівненського обласного управління водних ресурсів з 26 вересня 2017 року за невиконання умов укладеного контракту на підставі пункту 8 частини 1 статті 36 КЗпП України та підпунктів «а», «е» пункту 5.3 контракту, а саме у зв'язку з невиконанням доручень Державного агентства водних ресурсів України та умов контракту щодо погодження відпустки, відсутність контролю за утриманням та збереження державного майна, недотримання вимог чинного законодавства щодо інвентаризації активів і зобов'язань.

Вважав своє звільнення незаконним, вчиненим з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки підстави його звільнення, зазначені в наказі від 25 вересня 2017 року, не передбачені контрактом. Крім того, його не було ознайомлено із наказом про звільнення, у день звільнення з ним не проведено повний розрахунок, не надано йому для підпису книгу обліку руху трудових книжок і особову картку працівника.

На підставі вказаного, ОСОБА_4, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19 грудня 2017 року, просив суд визнати незаконним і скасувати наказ Державного агентства водних ресурсів України від 25 вересня 2017 року № 230-ос, поновити його на посаді начальника Рівненського обласного управління водних ресурсів, стягнути з Рівненського обласного управління водних ресурсів на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 вересня 2017 року по 20 квітня 2018 року у розмірі 41 415,72 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наказ Державного агентства водних ресурсів України від 25 вересня 2017 року № 230-ос про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника Рівненського обласного управління водних ресурсів у зв'язку з невиконанням доручень Державного агентства водних ресурсів України та умов контракту щодо погодження відпустки, відсутність контролю за утриманням і збереженням державного майна, недотримання вимог чинного законодавства щодо інвентаризації активів та зобов'язань є законним і обґрунтованим, оскільки викладені у ньому обставини знайшли своє підтвердження та згідно з підпунктами «а», «е» пункту 5.3 контракту є підставою для його дострокового припинення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Визнано незаконним і скасовано наказ Державного агентства водних ресурсів України від 25 вересня 2017 року № 230-ос «Про звільнення ОСОБА_4».

Ухвалено вважати ОСОБА_4 звільненим з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку дії контракту з 20 квітня 2018 року.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з Державного агентства водних ресурсів України на користь держави судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що наказ Державного агентства водних ресурсів України від 25 вересня 2017 року № 230-ос про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника Рівненського обласного управління водних ресурсів прийнятий з порушенням вимог трудового законодавства і не відповідає умовам контракту, укладеного сторонами, оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів наявності підстав для його дострокового припинення і звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

Разом з тим, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, оскільки контрактом, укладеним з ОСОБА_4, встановлений строк його дії до 20 квітня 2018 року. Вказані обставини дають підстави вважати ОСОБА_4 звільненим на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням строку дії контракту з 20 квітня 2018 року. Також немає підстав для стягнення з Державного агентства водних ресурсів України середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивач просив стягнути ці кошти з Рівненського обласного управління водних ресурсів, яке було відповідальне за нарахування йому заробітної плати, проте це управління не залучено до участі у справі, тому суд не може вирішувати питання про права і обов'язки цієї особи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду в частині висновку суду про його звільнення з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку дії контракту з 20 квітня 2018 року скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про його поновлення на посаді начальника Рівненського обласного управління водних ресурсів.

В іншій частині судове рішення не оскаржується, тому відповідно до статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не врахував правову позицію, висловлену Верховним Судом України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, згідно з якою звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Разом з тим, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак, встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Апеляційний суд вказаного не врахував та ухвалив судове рішення, яке не відповідає закону.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року Державне агентство водних ресурсів України подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що наказом Державного агентства водних ресурсів України від 23 квітня 2015 року № 69-ос ОСОБА_4 було призначено на посаду начальника Рівненського обласного управління водних ресурсів.

23 квітня 2015року між Державним агентством водних ресурсів України і ОСОБА_4 було укладено контракт № 1, за умовами якого останній зобов'язався здійснювати поточне управління (керівництво) організацією, забезпечувати ефективне використання бюджетних коштів і збереження закріпленого за організацією державного майна, а агентство зобов'язалася створювати необхідні умови для роботи керівника відповідно до чинного законодавства України. У пункті 6.1 визначено, що цей контракт діє з 23 квітня 2015 року до 20 квітня 2018 року.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України від 25 вересня 2017 року № 230-ос ОСОБА_4 було звільнено з посади начальника Рівненського обласного управління водних ресурсів з 26 вересня 2017 року за невиконання умов укладеного контракту на підставі пункту 8 частини 1 статті 36 КЗпП України та підпунктів «а», «е» пункту 5.3 контракту, а саме у зв'язку з невиконанням доручень Державного агентства водних ресурсів України та умов контракту щодо погодження відпустки, відсутність контролю за утриманням та збереження державного майна, недотримання вимог чинного законодавства щодо інвентаризації активів і зобов'язань, та розірвано контракт від 23 квітня 2015 року № 1, укладений відповідно до наказу Державного агентства водних ресурсів України від 23 квітня 2015 року № 69-ос.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першої і другої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Частиною першою статті 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

У пункті 2 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку.

Встановивши, що наказ Державного агентства водних ресурсів України від 25 вересня 2017 року № 230-ос про звільнення ОСОБА_4 є незаконним, тому підлягає скасуванню, однак на час вирішення спору строк дії укладеного з ним контракту закінчився (20 квітня 2018 року), апеляційний суд обґрунтовано, з метою відновлення порушених прав позивача, вважав ОСОБА_4 звільненим з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку дії контракту з 20 квітня 2018 року.

Доводи касаційної скарги, що судом фактично не відновлено порушене право позивача є безпідставними, оскільки у зв'язку із незаконним звільненням, але закінченням дії укладеного з ним контракту поновлення його порушених прав відбулось шляхом зміни дати звільнення.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо не врахування судом правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, оскільки у цій справі інші правовідносини і фактичні обставини, а саме працівник працював за безстроковим трудовим договором.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк