ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/7391/18
Провадження № 22-ц/4820/974/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А. М., Спірідонової Т.В.,

секретар - Кошельник В.М.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2019 року, суддя Шевцова Л.М., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В жовтні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 114127 грн. 15 коп., а саме: заборгованість по кредиту - 2566 грн. 65 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 111560 грн. 50 коп.

В обґрунтування доводів позовної заяви позивач зазначив, що 01 лютого 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору не виконала та станом на 30 вересня 2018 року заборгованість по кредитному договору становить 195321 грн. 86 коп., а саме: заборгованість по кредиту - 2566 грн. 65 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 191166 грн. 21 коп., заборгованість по пені - 1589 грн.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просив скасувати рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, неповно досліджено письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи. Судом першої інстанції в порушення вимог ст.12 ЦПК України не роз`яснено сторонам право щодо надання додаткових доказів на підтвердження позовних вимог, а тому висновок суду щодо безпідставності та недоведеності позовних вимог ґрунтується на припущеннях, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Посилається на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору у належній формі, а тому кредитний договір між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 є укладеним. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про те, що договір є неукладеним, оскільки зміст договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Отже, враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин та передбачений розмір відсотків за користування кредитом, відповідальність за порушення виконання зобов?язання, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по кредиту.

Представник апелянта Москалюк С .А. апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 . ОСОБА_3 в суді проти апеляційної скарги заперечила, підтримала рішення суду першої інстанції.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено та не надано відповідних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Такі висновки суду є помилковими з огляду на наступне.

Встановлено, що 01 лютого 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до умов кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» ОСОБА_1 зобов`язалася повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн., вносячи їх на рахунок у банку до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. За несвоєчасне погашення заборгованості передбачено сплату пені у розмірі 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць а також штраф за несвоєчасне порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більш ніж на 30 днів у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості.

ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом приєднання останньої до запропонованих банком Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами та пам`яткою клієнта складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2010 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою - заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Подавши ПАТ КБ «Приватбанк» заяву ОСОБА_1 приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умов і правил надання банківських послуг, тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилась та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. Підписи ОСОБА_1 містяться, зокрема, на заяві від 01.02.2010 року на отримання кредиту та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» та «55 днів пільгового періоду».

Отже, ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Докази у справі достовірно вказують на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» відкрило на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок, на який банком були перераховані кредитні кошти та через який сторонами здійснювались фінансові операції. Кредитна установа видала позичальнику кредитну картку, яка використовувалася ОСОБА_1 для проведення розрахунків. Вказані докази підтверджують одержання відповідачем кредитних коштів.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов і правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні картки. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії).

Для здійснення грошових операцій за кредитним договором банк видав ОСОБА_1 наступні кредитні картки: 12.01.2010 року кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком її дії до січня 2014 року, 18.05.2010 року кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком її дії до квітня 2014 року, 18.01.2011 року кредитну картку № НОМЕР_3 зі строком її дії до липня 2014 року.

Випуск карток підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, довідкою про видані кредитні картки (а.с. 75-84).

З виписки по картковому рахунку вбачається, що у період з 01.02.2010 року по 30.09.2018 року відповідачу відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався кредитними коштами, оскільки проводив оплату за придбані товари та надані послуги, здійснював часткове погашення кредиту.

Крім того, розрахунок заборгованості, який наявний у матеріалах справи розпочинається з 01.02.2010 року.

Оцінивши в сукупності надані докази, слід прийти до висновку, що ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору отримала кошти у кредит, кредитний ліміт становив 4000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору відповідач належним чином не виконувала: своєчасно не вносила платежі на погашення кредиту, своєчасно не сплачувала нараховані проценти за користування кредитом.

Згідно з умовами кредитного договору сторони домовились, що договір є строковим, та відповідає строку дії картки, а саме до 01 серпня 2014 року.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Так як умовами укладеного договору не передбачений розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору, тому право позивача на стягнення відсотків за користування кредитними коштами може бути тільки у межах погодженого сторонами строку кредитування, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 01 серпня 2014 року.

В суді першої інстанції представник відповідача подала заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 60).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Із положень ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України слідує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В силу ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов`язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов`язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку кредитування, який збігається зі строком дії картки.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12).

Судом встановлено, що строк дії картки закінчується останнього дня липня 2014 року, після чого у банка з 01 серпня 2014 року виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору.

Як вбачається із матеріалів справи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права 29 жовтня 2018 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Сплив позовної давності не припиняє зобов`язання і не є підставою для припинення самого права, а лише позбавляє можливості одержати судовий захист свого порушеного цивільного права за умови заяви сторони у спорі до винесення судом рішення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Встановивши неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції керуючись приписами ч. 4 ст. 367 ЦК України вважає за необхідне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.09.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова