Справа № 314/1522/19
Провадження № 2/314/739/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в особі судді Беспалько Т.Д. розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу № 314/1522/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Вільнянський районний сектор управління Державної міграційної служби у Запорізькій області про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні його власністю шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 з належного йому будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зняти відповідача ОСОБА_2 з реєстрації з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку проживає відповідачка ОСОБА_2 , яка не бажає добровільно звільняти житловий будинок та знятися з реєстрації з будинку, чим здійснює перешкоди у користуванні та розпорядженні майном.

Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін від позивача та відповідача не надходило.

Відповідач надіслала суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позивач ОСОБА_1 є її сином, між ними були завжди добрі сімейні відносини, 13.09.2010 року вона подарувала сину ОСОБА_1 належну їй квартиру АДРЕСА_2 та домовились з ним, що завжди буде проживати з ним однією сім`єю. Восени 2016 року задля поліпшення житлових умов ОСОБА_1 продав вищевказану квартиру та придбав житловий будинок АДРЕСА_1 . Відповідач вселилась у цей будинок як член сім`ї сина, зайняла кімнату та проживає разом однією сім`єю, у будинку знаходяться її предмети побуту та особисті речі, інше спільне майно з сином майно. На даний час їй позивачем створюються перешкоди у користуванні житлом.

Позивач не скористався своїм правом подачі відповіді на відзив відповідача, відповідь на відзив суду не направив.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксація процесу не здійснювалася.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Житловий будинок АДРЕСА_1 є приватною власністю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Із копії довідки органу реєстрації виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 02.04.2019 року №02-01-45/434, виданої власнику ОСОБА_1 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована, зокрема ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 вселилась до вказаного будинку, як мати позивача ОСОБА_1 , в установленому законом порядку.

Згідно акту обстеження умов проживання від 27.03.2019 року, ОСОБА_2 проживає разом з сином ОСОБА_1 та його дружиною в будинку АДРЕСА_1 , відповідачка має окрему кімнату де знаходяться її особисті речі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Судом встановлено, що позивач, як власник квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вимагає усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання свої майном шляхом виселення матері ОСОБА_2 , посилаючись на норми ст.ст.317,319,391 Цивільного кодексу України.

Однак, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом Української РСР підстави для позбавлення права на житло.

Тобто, між позивачем та відповідачем виникли спірні відносини щодо користування жилим приміщенням, які регулюються нормами Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.157 ЖК Української РСР, членів сім`ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

В частині 4 ст.156 ЖК Української РСР зазначено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст.116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже, особи, які були вселені до спірного житла, як члени сім`ї співвласника такого житла, згідно статті 157 ЖК УРСР, можуть бути виселені лише з підстав, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, позивач належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 систематично руйнує чи псує жиле приміщення або використовує його не за призначенням,суду не надав.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Та обставина, що позивач є власником квартири, а отже, має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, сама по собі не може бути підставою для виселення відповідача, яка зареєстрована та постійно проживає у вказаному будинку, а тому, має право користуватися жилим приміщенням, відповідно до положень ст.156 ЖК УРСР.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження відсутності права у відповідача користуватися вказаним будинком, а відповідач не відмовляється від свого права користування спірним житлом, тому, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, відсутні.

Щодо позовних вимог щодо зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстрації місяц проживання з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , то суд вважає за необхідне відмовити, у звязку з наступним.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/ перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації, яким є зокрема, виконавчий орган міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної міської ради.

Тобто, питання щодо зняття з реєстрації місця проживання особи вирішується органами реєстрації. Оскільки, позивач не звертався до органу реєстрації про зняття відповідача з реєстрації і відповідної відмови не отримував, тому дана позовна вимога про зняти відповідача з реєстрації на даний час є передчасною.

Також, зняття з реєстрації місця проживання відповідача є похідною вимогою від основної та може бути здійснено на підставі судового рішення,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а його відсутність унеможливлює таке зняття.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні, тому, в задоволенні позову позивача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, необхідно відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, ст.ст.9,64,109,116,150,156,157 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст.12,81,141,263-265,274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Вільнянський районний сектор управління Державної міграційної служби у Запорізькій області про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання- відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тамара Дмитрівна Беспалько

27.05.2019