АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/840/19Головуючий по 1 інстанції - Пасацька Л.А.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .

розглянувши у м. Черкаси у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2019 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_5 , про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, - :

в с т а н о в и в :

26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позивач свої вимоги мотивувала тим, що вона та ОСОБА_5 перебували у шлюб з 20 листопада 1993 року по 13 вересня 2012 року, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 листопада 1993 року Шполянським РВ ЗАГС Черкаської області актовий запис № 191 - розірвано.

Під час шлюбу було придбане майно за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2011 року в рахунок погашення боргу ОСОБА_5 за договором позики визнано право власності на дане майно за ОСОБА_2 , яке було скасовано судом апеляційної інстанції 06 серпня 2015 року, оскільки ОСОБА_5 не мав права відчужувати спірне майно, яке належить на праві спільної сумісної власності подружжю.

05 травня 2015 року ОСОБА_2 продав дане майно ОСОБА_3

ОСОБА_1 вказує, що так як майно перебувало у спільній сумісній власності, то позивач має право власності на 1/ 2 частину майна, а тому наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05 травня 2019 року та витребування майна.

Під час розгляду справи по суті у суді першої інстанції 08 квітня 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Колодницький В.Е. звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у даній справі до прийняття рішення у цивільній справі № 710/1535/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2019 року провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_5 , про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі № 710/1535/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання про зупинення провадження у справі, пославшись, що, звертаючись в суд із зазначеним позовом, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу Черкаської області Білоусом О.П. за р. № 872 від 05 травня 2015 року; витребувати з незаконного володіння набувача ОСОБА_3 нежитлові приміщення, а саме: приміщення прохідної під літ. Б площею 25,1 кв. м., гараж під літ. Ж площею 126,3 кв. м., нежитлову будівлю, мийку під літ. Л площею 117,4 кв. м., майстерню під літ. Е площею 154,4 кв. м. та контору під літ. А площею 864 кв. м., будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, підставами для звернення до суду з вказаним позовом є набуття вищевказаних об`єктів позивачем та як подружжям в період шлюбу, відтак, відповідно до вимог ст.ст.60, 61 СК України, є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, яке було відчужене останнім без її згоди ОСОБА_2 , який в подальшому відчужив вказане майно ОСОБА_3

Суд вказує, що у даній цивільній справі ОСОБА_1 не порушує питання про визнання спірного майна спільною сумісною власності подружжя та звернулася з окремою позовною заявою (цивільна справа № 710/1535/15-ц), в якій на вирішення суду віднесено вказану вимогу. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачем ОСОБА_5 у цивільній справі № 710/1535/15-ц презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним з позивачем ОСОБА_1 в період шлюбу, може бути спростована та ним доведена відсутність поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірне майно, що може бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Зокрема, і у повному обсязі, що фактично позбавить її визначених законом підстав для звернення з даним позовом, оскільки може буде встановлена відсутність у неї будь-яких прав на спірне майно.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник позивача - адвокат Гончар С.М., оскаржив ухвалу, подавши 23.04. 2019 року апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 посилається, що оскаржувана ухвала, за його переконанням, є незаконною та винесеною з порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду про зупинення провадження у справі та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обгрунтовується тим, що на підставі п. 6 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі лише у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, зокрема цивільного судочинства. Оцінюючи об`єктивну неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи, суд має виходити із предмету спору у кожній справі, та із завдань цивільного судочинства, серед яких визначальною є мета ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, а також їх завдання своєчасного розгляду справи протягом розумного строку, що є невід`ємною складовою права на справедливий судовий розгляд, закріпленого ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Скаржник вважає, що суд першої інстанції припустився помилки у своєму висновку, зокрема, враховуючи, що у даній справі позивач не порушує питання про визнання спірного майна сумісною власністю подружжя, так як звернулася з окремою позовною заявою про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя до того ж відповідача та визнання права власності, в якій на вирішення суду віднесено вказану вимогу. Суд прийшов до висновку, що відповідач у цивільній справі, до розгляду якої зокрема зупинено розгляд даної справи, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним з позивачем в період шлюбу, може бути спростована та ним доведена відсутність поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірне майно, що може бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, і у повному обсязі, що фактично позбавляє її визначених законом підстав для звернення з даним позовом, оскільки може бути встановлена відсутність у неї будь-яких прав на спірне майно.

В ході обговорення клопотання про зупинення провадження в суді першої інстанції також було встановлено, що ОСОБА_5 ні з зустрічним позовом, ні окремим позов про визнання майна особистою приватною власністю до суду не звертався. Суд першої інстанції не звернув уваги, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 06 серпня 2017 року у справі № 2-981/11 встановлено незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на спірне майно саме з підстав порушення прав ОСОБА_1 , якій разом із ОСОБА_5 майно належить на праві спільної сумісної власності.

За таких обставин, скаржник переконаний, що суд першої інстанції проігнорував право спільної сумісної власності в тому контексті, що як би ОСОБА_5 спробував здійснити відчуження майна ОСОБА_2 в договірному порядку, а не через незаконне судове рішення, що в подальшому було скасоване, то згідно норм ст. 369 ЦК України, ст. 65 СК України Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус обов`язково вимагав би у нього письмову, нотаріально засвідчену згоду ОСОБА_1 на вчинення такого правочину. Без згоди ОСОБА_1 законне відчуження майна було б неможливим. Тому саме цей законний стан речей суд мав би відновити у даній справі незалежно від розгляду справи № 710/1535/15-ц про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності. Права ОСОБА_1 були порушені, коли без її згоди, поза її волею майно вибуло зі спільної власності подружжя.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив в суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області у порядку спрощеного провадження з повідомленням, але без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку що справу за позовом про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння неможливо розглянути до розгляду справи за позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності та набрання рішення законної сили, а тому відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 253 ЦПК України слід зупинити провадження у даній справі до вирішення іншої справи про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, від якої залежить вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновок про зупинення розгляду справи є помилковим, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, судом першої інстанції допущено порушення вимог процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 20 листопада 1993 року по 13 вересня 2012 року перебували у шлюбі, який рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2012 року розірвано.

Під час шлюбу було придбане майно за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2011 року в рахунок погашення боргу ОСОБА_5 за договором позики визнано право власності на дане майно за ОСОБА_2 , яке подальшому було скасовано рішенням апеляційного суду Черкаської області від 06 серпня 2015 року, оскільки ОСОБА_5 не мав права відчужувати спірне майно, яке належить на праві спільної сумісної власності подружжю.

Позивач ОСОБА_1 , вважаючи, що має право на 1/ 2 частину спільного сумісного майна, та бажаючи відновити за її переконанням, порушені права, звернулася 26. 10. 2015 року в суд з позовом про визнання даного правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В процесі розгляду справи по суті у суді першої інстанції 08 квітня 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Колодницький В.Е. в усній формі звернувся в суд з клопотанням про зупинення провадження у даній справі до прийняття рішення у цивільній справі № 710/1535/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2019 року дане клопотання задоволено, а провадження у справі зупинено, виходячи норм законодавства констатованих п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги закону щодо подання клопотання про зупинення провадження у справі, яке було заявлено лише в усній формі без належного обґрунтування клопотання.

Право сторін та інших осіб на заявляти клопотання в процесі судового розгляду зокрема випливає з принципу змагальності та диспозитивності, та згідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України у випадках, визначених цим Кодексом, заяви та клопотання подаються тільки у письмовій формі.

Клопотання - це прохання до суду про вчинення дії, яку може вчинити тільки суд.

Положеннями статті 183 ЦПК України визначено загальні вимоги до форми та змісту клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 183 ЦПК України регламентовано, що будь-яка заява, клопотання, заперечення повинні містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); найменування суду, до якого вона подається; зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення); перелік документів та інших доказів, що додаються до клопотання.

Статтями 251 та 252 ЦПК України регламентовано обов`язок та право суду зупинити провадження у справі.

Задовольняючи клопотання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції вважав, що відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги даної статті, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків зокрема цивільного характеру.

Згідно ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше, ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених п.1-3 ч.1 ст.251 та п.1-3 ч.1 ст.252 цього Кодексу.

Із наявних у справі доказів не можливо встановити наявність об`єктивних причин, які б перешкоджали розгляду спору між сторонами, до вирішення по суті іншого, оскільки матеріали справи не містять будь-якого обґрунтування усного клопотання адвоката Колодницького В.Е. про зупинення провадження у даній справі до прийняття рішення у цивільній справі № 710/1535/15-ц, а також переліку документів, в тому числі і ухвали про відкриття провадження у вказаній справі чи позовної заяви із датою про її прийняття судом до розгляду, з яких можливо встановити наявність вищезазначених причин, які б перешкоджали розгляду спору між сторонами до вирішення іншого.

Матеріали справи не містять жодного доказу для підтвердження, що є справа, на яку посилається суд про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, так як вказано лише номер справи і вона перебуває на розгляді в суді, що позбавляє суд можливості розглянути дану справу, яка перебуває на розгляді суду понад 3 роки.

Із матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі було відкрито понад три роки, а саме з 05 листопада 2015 року (а. с. 35 т. 1).

Таким чином, зупиняючи провадження у справі своєю ухвалою від 08 квітня 2019 року, суд першої інстанції не звернув уваги на обґрунтованість належними доказами клопотання про зупинення провадження у справі, не маючи підстав для його вирішення, за відсутності даних про іншу справі, на яку послався в своїй ухвалі.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Натомість, не вбачається, що саме представник відповідача заявив в своєму клопотанні усно, оскільки письмово клопотання не подано, яке вирішується судом у нарадчій кімнаті, а суд першої інстанції відповідно у постановленій ним щодо цього питання ухвалі не зазначив, які саме об`єктивні обставини унеможливлюють розгляд цієї справи до вирішення саме справи № 710/1535/15-ц.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду помилковим, оскільки суд в порушення вимог процесуального права, безпідставно задовольнив клопотання про зупинення провадження у справі, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, з наявних у справі доказів неможливо встановити наявність об`єктивних причин, які б перешкоджали розгляду спору між сторонами у даній справі, без вирішення спору про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності. Оскаржувана ухвала не містить посилання на такі причини, а лише посилається на наявність двох різних справ з предметами позову, перебування на розгляді у суді яких не підтверджено у даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність об`єктивного факту неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, оскільки положення СК України передбачають презумцію права спільної сумісної власності.

Також в порушення вимог ст.251 ЦПК України суд не проаналізував зокрема предмети спорів у справах, та не вказав обставини, які б давали право на обов`язковість такого зупинення , не порушуючи при цьому законних прав позивача за даним позовом, в тому числі право на своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи по суті пред`явленого спору. Крім того суд не надав оцінки формі та змісту клопотання, а також відсутності документів які б його обґрунтовували.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції безпідставно зупинив провадження у справі, оскільки відсутні дані щодо об`єктивної неможливості розгляду справи до набрання законної сили рішення в іншій справі.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, приймаються до уваги апеляційним судом та підлягають задоволенню, оскільки спростовують висновки суду щодо задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства, та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.251, 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2019 року про зупинення провадження у справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко