22-ц/812/971/19Справа №467/1095/18
Провадження № 22 Ц- 812/ 971/19 Головуюча першої інстанції: Явіца І.В.
Категорія - 57 Доповідач апеляційної інстанції: Галущенко О.І.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2019 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Серебрякової Т.В.

Лисенка П.П.

із секретарем: Лептугою С.С.

за участю

представника

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20. 03. 2019 р., у справі за

позовом

ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі- ПАТ «Держощадбанк») про відшкодування збитків,

встановила

11.10. 2018 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ПАТ «Держощадбанк» про відшкодування збитків, завданих автоматичним списанням коштів з поточного рахунку, відкритого для отримання коштів заробітної плати.

Позивачка зазначала, що 26.12.2017 р. нею було укладено з Банком договір комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки (БПК) на отримання коштів заробітної плати.

За умовами цього договору їй було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , а також надано кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії у максимальному розмірі 4000 грн.

Банку при цьому надавалося право договірного списання коштів з інших рахунків клієнта, які були відкриті на дату укладення цього договору.

Вона не мала заборгованості за іншим договором або інших відкритих на час укладення цього договору рахунків.

Але 28.03.2018 р. банк без її розпорядження списав з її поточного рахунку кошти у розмірі 1312 грн. 51 коп., пославшись на існуючу від 19.12.2013 р. заборгованість, яка обліковувалася на картковому рахунку № НОМЕР_2 за кредитним договором від 28.06.2007 р.

Посилаючись на викладені обставини та сплив строку позовної давності, позивач просила про відшкодування збитків завданих цими неправомірними діями.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20. 03. 2019 р. ухвалено про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість висновків суду щодо недоведеності її вимог та порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, визначених ст. 367 ЦПК України судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено неправомірності дій Банку щодо списання коштів з її карткового рахунку та не надано доказів щодо змісту договору, до якого вона приєдналася та який передбачає договірне списання коштів.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи, вимогам закону та наданим доказам.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобов`язань, які виникають з договорів, тягнуть за собою наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання однією з сторін, якщо це передбачено договором або законом; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки (штрафу); відшкодування збитків.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Положення ст. ст. 1054 - 1055 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникли з договору кредиту передбачають письмову форму договору для укладення договору споживчого кредиту.

У разі відкриття банківського рахунку Банк, відповідно до приписів ст.1071 ЦК України, вправі списати кошти з такого рахунку лише за розпорядженням клієнта.

За відсутності такого розпорядження кошти можуть бути списані за рішенням суду, а також у випадках встановлених законом або договором.

З матеріалів справи вбачається, що 28.06.2007 р. з ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово- кредитною схемою.

За умовами цього договору їй було відкрито картковий рахунок з видачею банківської платіжної картки (БПК) для зарахування на нього коштів заробітної плати та відкрита кредитна відновлювальна лінія з кредитним лімітом 1000 грн.

Умови кредитування визначалися п. 7 цього договору та передбачали сплату клієнтом процентів за користування кредитними коштами а також відповідальність за їх несвоєчасне повернення.

Пунктом 11.3 договору було визначено, що цей картковий рахунок закривається на підставі рішення банку -через два місяці з дати закінчення строку дії банківської платіжної картки (БПК) за умови, що залишок коштів на рахунку не перевищує п`ять грн. і клієнт не звернувся з заявою про поновлення БПК.

При цьому вказаний залишок коштів банк списує як плату за обслуговування карткового рахунку та БПК. Строк дії БПК 24 місяці ( п. 2.8 договору)

Цей договір не передбачав умов договірного списання заборгованості з інших рахунків клієнта, які будуть відкриті в майбутньому, тобто після укладення цього договору і на такі умови договору Банк при розгляді справи не посилався.

З розрахунку та звітів про стан рахунку, наданих Банком видно, що останній платіж для погашення кредиту внесено ОСОБА_2 01.08.2011 р. ( а.с.-56 зв.,154 зв.), а картка припинила свою дію станом на 26.08.2010 р. та не перевипускалася ( звіти про стан рахунку - а.с. 152-165)

В межах строку позовної давності Банк не звертався з позовом про стягнення заборгованості

Оскільки позивачка є споживачем банківських послуг, то на спірні правовідносини розповсюджується передбачена п.1 ч. 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» заборона кредитодавцю вимагати повернення кредитної заборгованості.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. визначено, що вищенаведений припис ст.11 цього закону спрямований на захист прав споживачів та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться в п. 31 постанови №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» наявність такої заборони означає, що вона стосується позасудового порядку повернення кредитного боргу та спрямована на встановлення судового контролю за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Наведене свідчить про те, що саме суд у разі договірного списання коштів має визначити чи не сплив строк позовної давності на час застосування цієї договірної норми та чи правомірним буде таке списання у разі спливу такого строку.

Ухвалюючи рішення, суд цих обставин справи, наведених вимог закону та наданих доказів не врахував, а тому його рішення не може залишатися в силі, підлягає скасуванню згідно з приписами ч.1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

При ухваленні нового рішення колегія суддів виходить з того, що станом на час договірного списання передбачений ст. 257 ЦК України строк позовної давності повернення кредитного боргу сплив, а позивачка, відповідно до правил ч.3 ст. 267 ЦК України, заявила про її застосування. При цьому, після надання Банком копії заяви про приєднання до договору комплексного обслуговування від 26.12.2017 р. з копією тексту самого договору КБО та долучення цих документів до матеріалів справи, вона, подаючи в подальшому різного роду заяви, у тому числі про застосування строку позовної давності, не спростовувала існування умови цього договору про договірне списання коштів та посилалася лише на сплив строку позовної давності.

А за таких обставин, саме з підстав спливу позовної давності, вимога про повернення автоматично списаної суми, завданих цими діями збитків та застосування штрафних санкцій у вигляді пені і заходів цивільно-правової відповідальності підлягає частковому задоволенню.

Зокрема, частиною 2 пункту 32.3.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено обов`язок банку повернути безпідставно списану суму та сплатити пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах за кожний день прострочення.

Банком встановлена ставка пені по короткострокових кредитах для фізичних осіб у розмірі 38% на рік.

Згідно з розрахунком розмір пені за період з 29.03.2018 р. по 27.05.2019 р. складає 580 грн. 74 коп.

Також підлягають застосуванню, передбачені ст. 625 ЦК України заходи цивільно-правової відповідальності у вигляді трьох відсотків річних та стягнення втрат від інфляції.

Зокрема, інфляційні втрати складають 100 грн. 01 коп., а не 134 грн. 19 коп., як помилково розрахувала позивачка.

При цьому, розмір річних складає 45 грн.74 коп.

Усього, з врахуванням автоматично списаної суми у розмірі 1312 грн. 51 коп. до стягнення підлягає загальна сума 2039 грн.00 коп.

Вимоги про стягнення відсотків у розмірі доходу по депозитам не можуть бути задоволені, оскільки позивачкою не надано доказів того, що вона укладала чи мала намір укласти договір такого виду для отримання прибутку.

З цих же підстав не підлягають врахуванню і аналогічні вимоги апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати на судовий збір у обох судових інстанціях у розмірі 1762 грн. 00 коп., оскільки позивачка, як споживач звільнена від його сплати.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20. 03. 2019 р. скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 1312 грн. 51 коп. у якості відшкодування збитків, 580 грн. 74 коп. пені, 100 грн. 01 коп. у якості інфляційних втрат та 45 грн. 74 коп.-річних, а всього 2039 гр.00 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в дохід держави витрати на судовий збір у обох судових інстанціях у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, але з цього часу на протязі тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2019 року