Справа № 461/522/17 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1532/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І

з участю представника позивачів - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справ за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захд.Нет» про захист честі, гідності та ділової репутації,-

в с т а н о в и л а:

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ТзОВ «Захід.Нет» про захист честі, гідності та ділової репутації. Просять визнати недостовірною інформацію, опубліковану ПрАТ «Телерадіокомпанія «Люкс» ІНФОРМАЦІЯ_2 року у всесвітній мережі Інтернет на веб-ресурсі zaxid.net у розділі «Економіка» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4». Вважають, що поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності, оскільки, викладена у цій статті інформація є неправдивою та недостовірною, тобто містить відомості про події в житті позивачів, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Крім цього, викладена у статті інформація про позивачів є негативною, оскільки в ній стверджується про порушення ними загальновизнаних принципів моралі та поведінки в суспільстві, про їхню причетність до вчинення протиправних дій тощо, а безпідставні звинувачення позивачів у причетності до різного роду незаконної діяльності шкодять їхньому авторитетові серед друзів, родичів та знайомих. Незважаючи на те, що викладена в заяві інформація свого підтвердження знайти не може, соціальна оцінка особистості позивачів в очах оточуючих, яка ґрунтувалась на відповідності їхньої поведінки загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а також суспільна оцінка їхніх особистих якостей, зазнали суттєвого приниження, позивачі виставлені у негативному світлі перед широким колом людей, які знали їх виключно з позитивної сторони. Вказана інформація дійсності не відповідає, відомості вказані у статті є перекрученими. Зокрема, нежитлові приміщення розташовані у м. Львові, по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 належали ТзОВ «МС ОПТ». Вказані приміщення були передані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які подали заяви про вихід з числа учасників товариства, як виплати учасникам, що вийшли належних їм часток. Оскільки, учасниками було погоджено виплату вартості частки шляхом передавання в натурі нерухомого майна, то замість грошового еквіваленту внесених ними часток до статутного капіталу ТзОВ «МС ОПТ» було здійснено передавання вищевказаних нежитлових приміщень, що підтверджується протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ОПТ» від 22.09.2016 № 3. Вказані приміщення зареєстровані у встановленому ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядку, передбаченому для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, де передбачено процедуру державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність фізичним особам, що вийшли із складу учасників юридичної особи. Жодних неправомірних дій позивачами вчинено не було. Нотаріус зареєструвала право власності на вказано майно на підставі необхідних для такої державної реєстрації документів. Таким чином при набутті права власності на вищевказані приміщення не було порушено передбаченої законодавством процедури. Тому, викладена в статті інформація перекручена та не відповідає дійсності, у зв`язку з чим, просять зобов`язати відповідача ТзОВ «Захід.Нет» спростувати вищезгадану інформацію шляхом повідомлення про ухвалене рішення суду у справі, включаючи публікацію його повного тексту у тій же рубриці в місячний строк з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід.Нет» про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року оскаржили позивачі.

Вважають рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, на думку апелянтів, є недоведеними, викладені висновки не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликаються на те, що суд першої інстанції повинен був врахувати норми Закону України «Про інформацію». В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не досліджено та не зазначено, що саме є від оціночного судження на відміну від фактичного твердження у фразах, які містяться в статті, що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_2 року у мережі інтернет на веб-ресурсі zahid.net у розділі «Економіка» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4». Зазначають, що оціночні судження не можна перевірити на предмет їх відповідності, на відміну від перевірки істинності фактів, які розміщені в статті, та не підтвердженні відповідачем належними, достатнім, допустимими, достовірними доказами. Аналіз норм права та фактичних обставин, а саме поширення інформації свідчить про те, що відповідачі поширили відомості фактичного твердження, які не базуються на фактах. Викладена у цій статті інформація є неправдивою, тобто містить відомості про події в житті позивачів, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Крім того, викладена у статті інформація про позивачів є негативною, оскільки в ній стверджується про порушення ними загальновизнаних принципів моралі та поведінки в суспільстві, про їхню причетність до вчинення протиправних дій. Безпідставні звинувачення позивачів у причетності до різного роду незаконної діяльності шкодять їхньому авторитетові серед друзів, родичів та знайомих. Вказана інформація дійсності не відповідає, відомості у статті є перекрученими.

Так, нежитлові приміщення розташовані у м. Львові по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 належали ТзОВ «МС ОПТ». Вказані приміщення були передані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які подали заяви про вихід з числа учасників товариства, як виплати учасникам, що вийшли, належних їм часток. Так як учасниками було погоджено виплату вартості частки шляхом передавання в натурі нерухомого майна, то замість грошового еквіваленту внесених ними часток до статутного капіталу ТзОВ «МС ОПТ» було здійснено передавання нежитлових приміщень, розташованих у м. Львові по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , що підтверджується протоколом загальних зборів учасників Товариства від 22.09.2016 року № 3. Вказані приміщення зареєстровані у встановленому законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядку, передбаченому для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Жодних неправомірних дій позивачами вчинено не було. З метою спростування інформації, викладеної в оспорюваній публікації, позивачами подавались до суду першої інстанції докази, проте суд неправомірно не взяв їх до уваги, не надав їм належної правової оцінки.

Просять скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захд.Нет» про захист честі, гідності та ділової репутації, шляхом визнання недостовірною інформації, опублікованої ІНФОРМАЦІЯ_2 року у мережі інтернет на веб-ресурсі zahid.net у розділі «Економіка» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4». Зобов`язати ТОВ «Захід.Нет» спростувати інформацію опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_2 року у мережі інтернет на веб-ресурсі zahid.net у розділі «Економіка» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» шляхом повідомлення про ухвалення рішення суду у справі, включаючи публікацію його повного тексту у тій же рубриці в місячний строк з дня набрання законної сили судовим рішенням.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи судове рішення по відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Однак, в ході розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження обставини, викладені позивачами у позові, подані позивачами докази не свідчать про наявність недостовірної інформації, порушення їх честі, гідності та ділової репутації. Останніми під час судового розгляду не доведено, що вказана інформація порушує особисті немайнові права, тобто, завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачам повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Стаття, на яку посилаються позивачі, містить оціночні судження, за які законом не передбачена цивільно-правова відповідальність. Відтак, суд не вбачав порушення цивільних прав позивачів, які підлягають захисту у спосіб, про який вони просять.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними і обґрунтованими, оскільки такі повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні суду першої інстанції доказів.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. (ст. 3, 28, 68).

Разом із цим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 у мережі Інтернет на веб-ресурсі zaxid.net у розділі «Економіка» опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4». Автором статті зазначена ОСОБА_6 . Засновником веб-ресурсу є ПрАТ «Телерадіокомпанія «Люкс», «Zaxid.net». Зокрема, у статті зазначена інформація наступного змісту:

«...Нежитлове приміщення площею 339,3 м2 за адресою АДРЕСА_2 , згідно з даними держреєстру речових прав на нерухоме майно, 22 вересня 2016 року перейшло у власність двох львів 'янок - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ... »

«...Грубо кажучи, зібрались декілька осіб та зареєстрували собі товариство з обмеженою відповідальністю. Потім двоє його учасників - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - виходять зі складу співвласників і ТзОВ у вигляді відшкодування передає їм у власність це приміщення. Цей акт реєструє нотаріус, хоча просто зобов`язаний перевірити, чи має саме ТзОВ право власності на це майно, - пояснила ОСОБА_7 . - Тобто виходить, що можна йти по центру Львова, побачити вільне приміщення і вирішити зареєструвати собі право власності на нього. Це просто вершина цинізму»...»

«...У такий же спосіб ті самі особи за підписом того ж нотаріуса того ж дня привласнили собі ще одне комунальне приміщення у центрі Львова - площею 382,6 м2 за адресою АДРЕСА_1. На підставі протоколу загальних зборів того самого ТзОВ «МС OПT».

Як вдалося з`ясувати ZAXID.NET, загалом на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також на якогось ОСОБА_8 , за тією ж схемою впродовж кількох тижнів було зареєстровано більше 40 приміщень. І це лише те, що наразі вдалося виявити. Судячи з усього, перереєстрація приміщень триває.

На думку в. о. керівника управління комунальної власності ЛМР ОСОБА_5 , ОСОБА_8 - це ще один фігурант цієї шахрайської схеми: «Це особа, яка або швидко перекуповує ці приміщення, або також реєструє на себе».

ZAXID.NET виявив, що реєстрацією більшості цих оборудок займалися лише двоє львівських нотаріусів - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ...»

«...За даними ZAXID .NET, уже виявлено більше 10 випадків перепродажу відчуженого шахраями міського майна, але більша частина наразі зареєстрована на ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_8...»

«...Якщо, наприклад, я з кимось зареєструю собі ТзОВ і на підставі протоколу його зборів захочу привласнити собі комунальне приміщення, а потім прийду з цим протоколом до першого-ліпшого нотаріуса, то, звісно, він відмовить, - пояснила ОСОБА_7 . - Нотаріус зобов`язаний перевірити, чи має саме ТзОВ право власності на це приміщення. Це ж логічно. Звісно, все вирішить суд. Але, на мою думку, ми маємо справу з організованою злочинною групою. Так само можна стверджувати про ці видумані договори купівлі- продажу. Нотаріус має подивитися в реєстрі, чи справді існує такий договір. Тобто ці нотаріуси невипадково закривають очі на очевидні речі».

Разом з тим нотаріус ОСОБА_10, яка зареєструвала право власності на щонайменше чотири приміщення за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , не перевіривши законність підстав набуття цього права власності, коментувати свої дії ZAXID. NET відмовилась...»

«... Правоохоронці наразі відмовляються коментувати будь-які подробиці цієї справи, однак ZAXID. NET стало відомо, що принаймні двох учасників шахрайської схеми - ОСОБА_3 і ОСОБА_2 - уже знайшли. З`ясувалося, що 57-річна ОСОБА_3 і 60-річна ОСОБА_2 , скоріш за все, є підставними особами. Ймовірно, шахраї просто використали їхні паспорти для своїх оборудок. Третього відомого учасника цієї групи - ОСОБА_8 - ще не знайшли...».

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як убачається з матеріалів справи, оспорювана позивачами інформація, викладена у мережі інтернет на веб-ресурсі zahid.net у розділі «Економіка» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», а отже знаходиться у вільному доступі і поширена серед невизначеного кола осіб.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Журналістська свобода та громадська діяльність також включають можливість перебільшень або навіть провокацій. Повідомлення новин, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль "сторожового пса суспільства" (див. рішення ЄСПЛ у справі "TheObserverandTheGuardian v. theUnitedKingdom", від 26 листопада 1991 року).

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе (рішення ЄСПЛ у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 07 грудня 1976 року).

Відповідно до ст. 302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело.

Із змісту статті, вбачається, що автор, публікуючи у мережі інтернет на веб-ресурсі zahid.net у розділі «Економіка» статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», поширив інформація про те, що позивачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували за собою право власності, на нерухоме майно, на нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, яке було їм передане як учасникам ТзОВ «МС ОПТ», які подали заяви про вихід з числа учасників товариства. Дана інформація підтверджується позивачами.

Окрім того, автор публікуючи статтю вказала на джерело отримання інформації, а саме, пояснення ОСОБА_7 .

Заявляючи позовні вимоги, позивачі просили визнати недостовірною в цілому інформацію, викладену у мережі інтернет на веб-ресурсі zahid.net у розділі «Економіка» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», не вказуючи дослівний зміст фраз, висловів із цієї статті, яку саме інформацію вони вважають недостовірною та просять спростувати. Окрім того, в позовній заяві позивачі вказували на те, що інформація в статті не відповідає дійсності, відомості вказані у статті є перекрученими, проте які відомості є перекрученими теж не зазначено.

Виходячи із практики Європейського суду з прав людини, за журналістами зберігається право вдаватись до певної дози перебільшення та виклику, та використовувати вислови, які можуть бути полемічними і навіть заходити надто далеко в особистому плані, про що свідчить рішення у справі «Лопеш Гомеш да Сілва проти Іспанії».

Таким чином, виходячи з того, що до предмета доказування входять 4 обставини, а у даній справі знайшли своє підтвердження тільки дві обставини: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб, та те, що поширена інформація стосується певної фізичної або юридичної особи (в даному випадку позивачів), і разом з тим, не знайшло свого підтвердження те, що поширена інформація є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності та позивачами не надано суду доказів поширення відповідачами негативної інформації про них, про принизливе ставлення відповідача до позивачів, що в свою чергу принижує гідність останніх, що поширення відповідачем вищевказаної інформації призвело до створення негативної соціальної оцінки особи позивачів у очах оточуючих, що призвело до порушення права на повагу до честі позивачів, тобто, позивачі не довели, що поширена інформація порушує їх особисті немайнові права, завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає їм повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини, викладені позивачами, щодо розповсюдження відповідачем недостовірної інформації в мережі інтернет на веб-ресурсі zahid.net у розділі «Економіка» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», в зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову.

Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуваннюта дотримавшись норм матеріального і процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 258, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 липня 2018 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.