Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 628/1296/16-ц

провадження № 61-9318св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 червня 2016 року у складі судді Цендри Н. В. та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Міненкової Н. О., Кругової С. С., Зазулинської Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Позов мотивовано тим, що відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором від 07 квітня 2010 року № 910.70333. Останній платіж боржником здійснено 30 грудня 2015 року. У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між відповідачем та позивачем укладено договір застави транспортного засобу MITSUBISHI Lancer 1.6 Comfort AT, 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_3 . Договором застави передбачено право звернення стягнення на вказаний транспортний засіб, як предмет застави, шляхом продажу третій особі від імені заставодержателя в порядку положень Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрації їх обтяжень» та інші права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 червня 2016 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов пред`явлено до відповідача достроково, оскільки графіком сплати чергових платежів, що є невід`ємною частиною кредитного договору, зазначена остання дата погашення капіталу 07 квітня 2017 року. ОСОБА_1 дотримується графіку сплати платежів, що підтверджується наданою до суду довідкою про відсутність у відповідача простроченої заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом. Позивачем не доведено, що розмір заборгованості за кредитним договором є співмірним із вартістю заставленого майна.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що станом на 28 квітня 2016 року відповідач погасив прострочену заборгованість за тілом кредиту і за процентами і має сплачувати строкову заборгованість. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у зв`язку із закінченням терміну сплати кредитних коштів 07 квітня 2017 року, а також погашення відповідачем простроченої заборгованості відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

03 жовтня 2016 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

04 жовтня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

У лютому 2018 року вказану справу разом з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано положення статей 589, 590 ЦК України, статті 20 Закону України «Про заставу», стаття 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», що призвело до неправильного вирішення справи та постановлення незаконного рішення.

Судами не враховано, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-яких зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк. Погашення боржником поточної заборгованості надалі не може бути підставою для відмови у позові. Такою підставою є тільки повне дострокове погашення всієї заборгованості, як поточної так і простроченої.

Суди не надали оцінки кредитному договору та договору застави, всупереч вимогам частини третьої статті 16 ЦК України дійшли необгрунтованих висновків, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме звернення стягнення на предмет застави, суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відзивів на касаційну скаргу до суду не надходив.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 квітня 2010 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.70333, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 107 351,50 грн на купівлю транспортного засобу MITSUBISHI Lancer 1.6 Comfort AT, 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , який належить відповідачу на праві приватної власності. Строк користування кредитними коштами до 04 липня 2017 року (а. с. 12-16). Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши ТОВ «Техно-Арт» грошові кошти у сумі 96 873,00 грн, про що свідчить меморіальний ордер (а. с. 18), а також сплатив страховий платіж у сумі 8 372,60 грн та в сумі 2 105, 90 грн (а. с. 17, 28).

З метою забезпечення виконання зобов`язань, між ОСОБА_1 та ПАТ «Плюс Банк» 07 квітня 2010 року укладено договір застави транспортного засобу № 910.70333 (а. с. 19 - 20). Умовами вказаного договору визначено, що для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, заставодавець передав у заставу заставодержателю транспортний засіб MITSUBISHI Lancer 1.6 Comfort AT, 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 . За згодою сторін оціночна вартість предмету застави 138 390,00 грн (а. с. 19 - 20).

Заставою забезпечуються всі вимоги банку щодо виконання позичальником всіх його грошових зобов`язань за кредитним договором. Згідно з параграфом 5 договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, а крім того до настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис про обтяження заставленого майна (а. с. 21 - 22).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль MITSUBISHI Lancer 1.6 Comfort AT, 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 (а. с. 23).

Відповідачу надсилався лист щодо підвищення відсоткової ставки в порядку та відповідно до умов кредитного договору. Згідно з повідомленням від 06 серпня 2014 року новий розмір процентної ставки з 08 вересня 2014 року встановлюється на рівні 30,38 % річних. У зв`язку зі зміною процентної ставки ОСОБА_1 для ознайомлення направлено «Розрахунки сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки» (а. с. 25 - 27).

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості станом на 10 березня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 910.70333 складала 61 192,98 грн, з яких: основний борг 38 076,65 грн; прострочений борг 13 009,30 грн; прострочені проценти 3 869,38 грн; строкові проценти 84,81 грн; нарахована комісія 1 073,52 грн; прострочена комісія 0 грн; пеня 6 152,84 грн, дебіторська заборгованість 707,95 грн (а. с. 34).

Виписка з особового рахунку свідчить про те, що з 30 грудня 2015 року по 09 березня 2016 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості не вносились грошові суми відповідно до графіку погашення заборгованості (а. с. 29 - 33).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено Законом (право застави).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до параграфу 8 частини першої кредитного договору № -910.70333 банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту у разі одного з таких випадків: 1 - втрати позичальником, знищення або пошкодження ТЗ предмету застави; 2 - передачі в наступну заставу ТЗ без згоди банку; 3 - відчуження та іншого розпорядження ТЗ без згоди банку; 4 - прострочення оплати чергового ауітентного платежу (його частини) більш ніж на 30 ( тридцять ) днів.

Параграфом 5 договору застави передбачено звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу предмету застави іншій особі.

Останній платіж боржником здійснено 30 грудня 2015 року. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується відповідними меморіальними ордерами.

Надаючи оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного (заставного) майна, враховуючи загальні засади цивільного законодавства суди першої та апеляційної інстанцій свої рішення мотивували дотриманням принципів розумності та справедливості. Апеляційний суд, при цьому, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходив з того, що станом на 28 квітня 2016 року відповідач погасив прострочену заборгованість за тілом кредиту.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у позові є правильним, однак, Верховний Суд зауважує, що підставою такої відмови є встановлені судом апеляційної інстанції обставини про вчинені відповідачем дії щодо погашення кредитної заборгованості, а не відсутність співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості заставного транспортного засобу.

Наведені позивачем у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) рішення від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області та ухвали Апеляційного суду Харківської області - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. О. Кузнєцов

Г. І. Усик