ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/2035/17
Провадження № 22-ц/4820/443/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю: представників учасників справи Мерінової Н. ОСОБА_1 , Мішалової М. ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 676/2035/17 за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , які подані його представником ОСОБА_4 Наталією Володимирівною, на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2018 року (суддя Швець О.Д.) та на додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсною угоди, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права власності на частину будинковолодіння.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В обґрунтування позову зазначав, що на підставі договору дарування від 19 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Назарук Н.В., запис в реєстрі № 297, він є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями

АДРЕСА_1 , що згідно з довідкою виконавчого комітету сільської ради № 554 та № 555 від 29 березня 2017 року в будинку зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Відповідач в спірному житловому будинку зареєстрований з 05.08.1985 зі згоди батька, який був попереднім власником зазначеного будинку, але фактично з 1991 року не проживає за місцем реєстрації.

Посилається на те, що відповідач не є членом його сім`ї, спільного господарства вони не ведуть, на утриманні позивача він не перебуває, реєстрація місця проживання за вказаною адресою була здійснена за згоди попереднього власника. Позивач звертався до відповідача щодо добровільного зняття з реєстрації свого місця проживання, але відповідач відмовляється. У зв`язку з цим, позивач вважає, що його право власності має бути захищено шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житловим будинком.

У травні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсною угоди, недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права власності на 1/6 частину будинковолодіння.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що він з народження проживав в спірному будинку, який належав батькам, а з 05.08.1985 в цьому будинку зареєстровано його місце проживання. Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_7 помер. ОСОБА_8 , які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 були мати ОСОБА_6 , його брат ОСОБА_3 та він, оскільки всі були зареєстровані в будинку та після смерті батька користувались його майном, і тим самим вступили у володіння та управління спадковим майном.

Зазначав, що після смерті батька мати та брат розподілили між собою спадкове майно, а саме: ОСОБА_6 перейшов у власність житловий будинок з відповідними будівлями за АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ОСОБА_5 автомобіль марки ВАЗ 21063-25, 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Згодом, мати ОСОБА_6 подарувала належний їй житловий будинок з господарськими будівлями ОСОБА_9 .

Вважає, що свідоцтва про право на спадщину за законом та договорі про розподіл спадкового майна між спадкоємцями порушують його права, оскільки розподіл спадщини відбувся без врахування його права на спадщину, оскільки спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини і відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не є підставою для позбавлення його права на спадкове майно, що фактично вчинили мати та брат, саме тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.07.2017 позови ОСОБА_5 та ОСОБА_5 об`єднані в одне провадження.

В ході розгляду справи позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 уточнив позовні вимоги та просив визнати факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 серпня 1998 року, посвідчене в.о. зав. Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Любченко Л.В.; визнати недійсною угоду від 18 серпня 1998 року, посвідчену в.о. зав. Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Любченко Л.В; визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 19 серпня 2016 року з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2018 року в задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсною угоди, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права власності на 1/6 частину будинковолодіння задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 серпня 1998 року, посвідчене ОСОБА_10 завідувачем Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори.

Визнано недійсною угоду від 18 серпня 1998 року, посвідчену ОСОБА_10 завідуючою Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання договору дарування від 19.08.2016 житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 недійсним та визнання права власності на 1/6 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2019 року доповнено резолютивну частину рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсною угоди, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права власності на частину будинковолодіння.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Устя Кам`янець-Подільського району.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що факт реєстрації відповідача за первісним позовом в спірному будинку не є дією щодо спадкового майна, а тому факт реєстрації не підтверджує прийняття ним спадщини. На думку апелянта, інші обставини, на які посилався ОСОБА_5 , а саме те, що він доглядав за будинком та обробляв земельну ділянку є безпідставними та не мають братись до уваги судом.

Крім того, апелянт ОСОБА_5 не погоджується з додатковим рішенням суду та просить в поданій апеляційній скарзі скасувати його. Вважає, що при ухвалені додаткового рішення судом першої інстанції не враховано усіх обставин справи та взято до уваги докази та покази свідків по справі.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_11 підтримала апеляційні скарги.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_5 . ОСОБА_12 в судовому засіданні просила апеляційні скарги залишити без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , його права як спадкоємця підлягають захисту шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, та визнання недійсною угоди від 18.08.1995, і він не підлягає визнанню таким, що втратив право на користування житловим приміщенням на підставі ст. 391 ЦК України.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 травня 1995 року помер ОСОБА_7 (а.с. 72 т. 1).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на домоволодіння, яке складається з житлового будинку та надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 . АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ 21063-25, номерний знак НОМЕР_1 , 1983 року випуску (а.с. 72 на звороті-75 т. 1).

За довідкою Устянської сільської ради № 890 від 03.08.1998, в управління спадковим майном вступили його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_3 , який проживали в цьому будинку до дня смерті ОСОБА_7 (а.с. 74 на звороті т. 1).

Крім того, ОСОБА_3 було подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 (а.с. 71 т. 1).

18 серпня 1998 року державним нотаріусом Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцями майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , - житлового будинку з відповідними надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 76 т. 1).

18 серпня 1998 року державним нотаріусом Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцями майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , - автомобіля марки ВАЗ 21063-25, 1983 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 . та ОСОБА_6 (а.с. 76 на звороті т. 1).

Крім того, 18 серпня 1998 року між спадкоємцями укладена угода про розподіл спадкового майна, згідно з якою у власність ОСОБА_3 переходить автомобіль марки ВАЗ 21063-25, 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , у власність ОСОБА_6 - житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 77 т. 1).

19 серпня 2016 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Назарук Н.В., подарувала спірний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с. 80-81 т. 1).

Згідно з довідкою № 554 від 29.03.2017, виданої Устянською сільською радою, ОСОБА_5 , зареєстрований в АДРЕСА_1 з 05.08.1985 (а.с. 11 т. 1).

Згідно з довідкою № 555 від 29.03.2017, виданої Устянською сільською радою, разом з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , зареєстровані брат ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 (а.с. 11 т. 1).

Згідно зі статтями 548, 549 ЦК Української РСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин), для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_5 не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки сам факт реєстрації за однією адресою не свідчить про фактичне спільне проживання зі спадкодавцем та фактичне прийняття ним спадщини відповідно до ст. 549 ЦК УРСР.

За довідкою виконавчого комітету Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області № 2706 від 21.12.2017, ОСОБА_5 дійсно приймав участь у похованні батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_6 доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку (а.с. 103 т. 1). Разом із тим, вказана довідка не містить жодних відомостей того, що ОСОБА_5 протягом шести місяців після смерті батька вчинив дії щодо управління та володіння спадковим майном, що є визначальним у даній справі для задоволення заяви.

Відповідно, ОСОБА_5 не вчинено дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини за законом. Прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Факт вчинення таких дій ОСОБА_13 протягом шестимісячного строку після смерті ОСОБА_7 не підтвердили і допитані в суді першої інстанції свідки.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_5 належним чином не довів обґрунтованість своїх позовних вимог та не надав доказів щодо вчинення дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, позовні вимоги останнього щодо встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та угоди від 18.08.1998 задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Крім того, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 також не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В свою чергу, пред`являючи вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності, позивачем ОСОБА_3 не доведено та не представлено належних, допустимих та достовірних доказів, що обґрунтовують вимогу про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування житловим будинком з підстав зазначених у позовній заяві, а також, що останній чинить перешкоди позивачу у здійсненні права власності.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 та в частині часткового задоволення позову ОСОБА_5 , додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2019 року підлягають скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , які подані його представником Меріновою Наталією Володимирівною, задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 та в частині часткового задоволення позову ОСОБА_5 , додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2019 року скасувати та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсною угоди від 18 серпня 1998 року відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції Швець О.Д. Провадження № 22-ц/4820/443/19

Доповідач П`єнта І.В. Категорія № 46