Єдиний унікальний номер 236/2151/19 Номер провадження 22-ц/804/2482/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Агєєва О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 липня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Саржевської І.В. в місті Лимані Донецької області (повне судове рішення складено 23 липня 2019 року) у справі номер 236/2151/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації при звільненні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем. 17 липня 2017 року вона звільнена з роботи в зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні з нею не проведено розрахунків, тому позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного простою в розмірі 9653,23 грн., одноразову грошову допомогу в розмірі 7163,52 грн., компенсацію за невикористані дні відпуски в розмірі 7613,12 та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації при звільненні - задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою в сумі - 9653,23 гривень, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі - 7163,52 гривень, компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі - 7613,12 гривень, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі - 2013,02 гривень.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 липня 2019 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Про існування позовної заяви ОСОБА_1 та відкриття провадження відповідач дізнався 06.08.2019 року після отримання повного судового рішення. Ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви на адресу позивача не надходили.

Таким чином, відповідач був позбавлений права на подання суду відзиву, заперечень та інших процесуальних документів, що мають значення для справи.

З 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», де на момент звільнення працював позивач, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено.

Наслідком вищевикладеного, у зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Луганська дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити неможливо.

Зазначив, що заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем за період з березня по липень 2017 року у відповідача відсутня. Останнє нарахування заробітної плати проведено за першу половину березня 2017 року в розмірі 2143,26 грн. на підставі видаткової відомості №550.

Суд безпідставно прийняв рішення виключно на підставі наданих позивачем доказів у справі. Надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Луганську.

Вважає, що суд першої інстанції помилково визначив суму вихідної допомоги та компенсації відпустки, оскільки відповідно до наказу про припинення трудового договору від 17.07.2017 року №1660-ос днем звільнення є 17.07.2017 року, тобто при визначенні середньоденної заробітної плати враховується період березень - квітень 2017 року, вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку складає 6230,05 грн., а компенсація за невикористану відпустку - 5463,45 грн.

Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» на території, непідконтрольній українській владі. Відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису та особових справ працівників.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового

провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року (а.с. 10-13).

Наказом (розпорядженням) №2954-ос від 17.07.2017 року про припинення трудового договору, 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з компенсацією за 37 днів відпустки (а.с. 20).

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за січень 2017 року в розмірі 5790,23 грн., лютий 2017 року - 5437,72 грн., березень 2017 року - 8891,63 грн., за квітень 2017 року - 3469,70 грн., ці ж суми вказані в розрахунках заробітної плати (а.с. 15-19).

Відповідно до наказів начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 16 березня 2017 року №58-ДН та №52, починаючи з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» встановлено простій по причинам, незалежних від працівників, з оплатою простою з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 28, 29).

З табелів обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року вбачається, що позивач в березні перебувала у відпустці 14 днів, в квітні-липні - час простою (а.с. 23-27).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року та звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату.

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за січень 2017 року в розмірі 5790,23 грн., лютий 2017 року - 5437,72 грн., березень 2017 року - 8891,63 грн., квітень 2017 року - 3469,70 грн., ці ж суми вказані в розрахунках заробітної плати.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та інших виплат при звільненні позивача.

Доводи апеляційної скарги про неможливість перевірки інформації щодо фактичного виконання робіт через відсутність табелю обліку використання робочого часу та первинних документів апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Позивачем до матеріалів справи надано табелі обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року, з яких вбачається, що позивач в березні перебувала у відпустці 14 днів, в квітні-липні - час простою. Ці докази спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність будь-якої первинної документації та виконання робіт позивачем.

Будь-яких нових доказів відповідачем до апеляційної скарги не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного нарахування вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку апеляційний суд відхиляє, у зв`язку з наступним.

Розрахунки середньої зарплати та оплати відпустки ОСОБА_1 , надані відповідачем з зазначенням певних сум, не узгоджуються з індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) та не підтверджені будь-якими іншими доказами.

Відтак, апеляційний суд не приймає до уваги вказані розрахунки за наведених вище підстав.

Апеляційний суд не погоджується також з доводами апеляційної скарги щодо виплати позивачу частини заробітної плати за першу половину березня 2017 року, оскільки позивачем не заявлялись вимоги щодо стягнення заборгованості за вказаний період.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач не спростував надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог, не виплатив всіх сум, що належали позивачу від підприємства при звільненні.

Інші доводи щодо неотримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд відхиляє, оскільки зазначені порушення процесуальних норм не призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому такі порушення не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив

рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Суддя: