ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/7191/18 Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Номер провадження 22ц-819/496/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В.Е. від 14 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прод-Транс» про встановлення факту трудових відносин, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він з 01 вересня 2016 року по 22 листопада 2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді представника торгівельного. В день прийняття на роботу з ним було укладено трудовий договір та видано наказ про прийняття на посаду. В цей же день він надав керівнику підприємства трудову книжку. Однак примірник трудового договору та копію наказу йому видано не було. Ознайомившись при звільненні у листопаді 2017 року із записом у трудовій книжці, дізнався, що запис прийняття на роботу зроблено лише з 23 січня 2017 року.

Крім того, під час перебування у трудових відносинах з підприємством йому повинна була сплачуватися мінімальна заробітна плата, однак з вересня по грудень 2016 року її розмір був нижчим за мінімальну на 500 гривень, які йому обіцяли доплатити після закінчення випробувального терміну.

Просить встановити факт трудових відносин з ТОВ «Прод-Транс» з 01 вересня 2016 року по 22 січня 2017 року на посаді представника торгівельного; стягнути з ТОВ «Прод-Транс» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 2500 гривень та середній заробіток за час невиплати йому вказаної суми в розмірі 1231,72 гривні, а також 3000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 просила скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов з підстав, що у ньому зазначені. В обґрунтування скарги покликалася на те, що при постановленні рішення судом першої інстанції не було враховано положення ст. 274 ЦПК України, що спричинило порушення прав позивача на справедливий розгляд справи у суді, позбавило його можливості надати докази. Окрім цього суд застосував норми права, що не підлягають застосуванню у даній справі, не врахував, що вимога про встановлення факту, що має юридичне значення не відноситься до трудових спорів, а інші пов`язані з нею вимоги є трудовим спором і їх вирішення пов`язано із встановленням юридичного факту, тобто вони є похідними, а тому строк на звернення з ними до суду, на думку апелянта, повинен обраховуватися з дати встановлення факту трудових відносин. Таким чином вважає, що судом у даному спорі невірно застосовано строк позовної давності.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції взагалі не розглядав вимоги позивача щодо не виплати йому заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Прод-Транс» її доводи не визнає, вважає, що апелянтом не доведено перебування у трудових відносинах з ТОВ «Прод-Транс» у період з 01.09.2016 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір у трудових правовідносинах, на які поширюється положення ст. 233 КЗпП України щодо строку звернення з позовом до суду, який позивачем пропущений, що є підставою для відмови у задоволенні його позову. При цьому судом не встановлено, чи є обґрунтованими вимоги позивача. В решті позовних вимог суд відмовив, так як факт трудових відносин між сторонами не встановлений, а вирішення похідних вимог залежить від встановлення факту трудових відносин.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині вирішення позову про встановлення факту трудових відносин та вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не врахував, що відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу № 16-К ТОВ «Прод-Транс» від 20 січня 2017 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду представника торговельного з 23 січня 2017 року, з яким позивача було ознайомлено 20 січня 2017 року, що підтверджується його підписом. За наказом № 154-К ТОВ «Прод-Транс» від 22 листопада 2017 року ОСОБА_2 було звільнено з посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Основною ознакою, що відрізняє трудові відносини є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. На відміну від працівника, виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує та виконує свою роботу.

У справі відсутні докази перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «Прод-Транс» у період з 01.09.2016 року по 22.01.2017 року, а тому його позов слід вважати недоведеним.

У ході перевірки доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції за клопотання позивача викликані свідки, які до суду не з`явилися. Інших клопотань, вирішення яких віднесено до повноважень суду апеляційної інстанції, апелянт не заявляв.

Крім того, надані позивачем ксерокопії внутрішніх документів, які містять інформацію про товар і про його одержувача, а також прізвище позивача як торгівельного представника колегія суддів не може прийняти як доказ трудових відносин між останнім та ТОВ «Прод-Транс», оскільки в них не відображено, що їх видавником є ТОВ «Прод-Транс», а також вони не підтверджують факт існування саме трудових відносин апелянта із видавником вказаних документів.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позову про встановлення факту трудових відносин між позивачем та відповідачем немає.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 233 КЗпП України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування в цій частині рішення суду першої інстанції і відмови у задоволенні позову за недоведеністю.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не вирішувались його позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні, виходячи із того, що їх вирішення залежало від встановлення факту трудових відносин між позивачем та відповідачем. Оскільки такий факт не встановлений, висновок суду про відмову в решті позовних вимог колегія суддів вважає правильним.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а саме в частині вирішення вимог про встановлення факту трудових відносин, у задоволенні позову відмовити з інших підстав, в решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 грудня 2018 року в частині підстав відмови у задоволенні позову про встановлення факту трудових відносин в період з 01.09.2016 по 22.01.2017 скасувати і постановити нове, яким у задоволенні цих вимог відмовити за недоведеністю.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 28 травня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М . Полікарпова

Судді : _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л . П

. Воронцова _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко