Єдиний унікальний номер 235/1710/19
Провадження №2/235/873/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Бородавки К.П.

за участю секретаря судового засідання Григор`євої С.В.,

представника відповідача Бичкова О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровська в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (далі - відповідач) на свою користь 90 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійних захворювань.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач працював у відповідача з 24.02.1992 до 14.04.2017, звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. 20.08.2018 був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, рецидивуючий перебіг - захворювання професійне, встановлене вперше; хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, JIH І-ІІ ст. - захворювання професійне, встановлене вперше. 28.11.2018 позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з 23.11.2018 безстроково - 35% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 30% хронічний бронхіт; первинно визнаний інвалідом 3 групи за професійним захворюванням безстроково, визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне, санаторно- курортне лікування.

Позивач вважає, що саме умовами виробництва на підприємстві відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він вимушений постійно проходити курси лікування, через хворобу він обмежений у своїх можливостях, не може вести активний образ життя, наслідки хвороби носять незворотний характер.

В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позові наполягає.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, про що подав відзив на позов, мотиви незгоди зводяться до такого. Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. На думку відповідача, тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору.

Відповідач зауважує, що позивач, усвідомлюючи до яких наслідків може призвести його робота, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Крім того, у позивача, на думку відповідача, є можливість скористатися наданими йому правами відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідач зі свого боку робив і робить все можливе та необхідне з метою збереження здоров`я своїх працівників, а саме, надає необхідні при виконанні робіт засоби індивідуального захисту, додаткові оплачувані відпустки та путівки до санаторно-курортних закладів з 10% оплатою від загальної вартості путівки.

Акт розслідування хронічного професійного захворювання, на який посилається позивач, жодним чином не підтверджує наявність у позивача моральних страждань. Фактів будь яких моральних страждань позивачем не наводиться та доказів таких страждань в позовній заяві не наведено. Не надано позивачем і обґрунтованого розрахунку визначеного розміру моральної шкоди.

В судовому засіданні представник відповідача, просив відмовити в задоволенні позову, навівши доводи, аналогічні викладеним у відзиві.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Копією трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я позивача підтверджується, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 24.02.1992 по 14.04.2017: прийнятий на роботу слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматиці дільниці КИП цеху сіркоочищення №1 4 розряду цеху контрольно-вимірювальних приладів і автоматики, наказ №34 від 21.02.1992; розпорядженням №124 від 19.11.1993 присвоєний 6 розряд по тій самій посаді; 01.09.1995 переведений в коксовий цех №3, 24.07.1997 переведений машиністом коксових машин 7 розряду коксового цеху №3; 14.04.2017 звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-10).

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Клініки профзахворювань Державної установи «Інституту медицини праці ім.Ю.І. Кундієва НАМН України» від 11.07.2018 №1725 позивачу вперше встановлено наявність професійного характеру захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, JIH І-ІІ ст. (а.с.20).

За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 20.08.2018, затвердженого Першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, комісія, до складу якої входять, в тому числі, працівники відповідача, провела розслідування причин виникнення у позивача вказаного професійного захворювання.

За пунктами 16-19 вказаного Акту:

- професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу на організм високих концентрацій пилу фіброгенної дії, рівні яких перевищували ГДК та зазнавав фізичних навантажень, рівні яких перевищували гранично допустимі параметри;

- робота позивача протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів: концентрація пилу у повітрі робочої зони - від 6,6 до 115 мг/м3 при ГДК - 6,0 мг/м3 до 89,6% робочого часу; статичне навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, кг/с однією рукою - 43000, при ГДР - до 36000; статичне навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, кг/с двома руками - 97000, при ГДР - до 70000; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, кг/с за участю м`язів тулуба і рук - 130000, при ГДР - до 100000; знаходження у незручній та/або фіксованій робочій позі від 27% до 32% часу робочої зміни, при ГДР - до 25%, вимушені нахили тулуба до 320 разів за зміну при ГДР - до 100 разів;

- з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь), генеральному директору відповідача запропоновано вжити ряд заходів;

- у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу, тривалістю роботи позивача в умовах впливу шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу, осіб, які порушили ДСП 3.3.1.038-99 «Підприємства чорної металургії», встановити неможливо (а.с.11-14).

Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серія АБ №0045342 від 28.11.2018 позивачу встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням з 23.11.2018 безстроково, 65% втрати професійної працездатності довічно, з яких 35% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 30% хронічний бронхіт. Визначена потреба у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні (а.с.15).

Зверненню позивача до ДУ «Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва НАМН України передував факт його неодноразового амбулаторного та стаціонарного лікування з діагнозами бронхіту та радикулопатії (а.с.16-18).

В період надання Центральною лікарсько-експертною комісією висновку від 11.07.2018 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 03.07.2018 по 18.07.2018 з основним діагнозом, який наведений у згаданому вище висновку від 11.07.2018 (а.с.19).

Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт установлення позивачу професійного захворювання, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 65% безстроково та яке виникло у зв`язку з тривалою роботою - майже 25 років на підприємстві відповідача, підтверджується Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та не спростовано відповідачем, свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 65% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням безстроково та визначення 3 групи інвалідності довічно,

зважаючи на глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність подальшого постійного медикаментозного лікування, втрата нормальних життєвих зв`язків і вимагання від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відчуття незручності у повсякденному житті, що апріорі спричиняється наявним хронічним бронхітом та хронічною радикулопатією,

та одночасно зважаючи на той факт, що позивач, будучи обізнаним про стан свого здоров`я, продовжував працювати на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, суд оцінює спричинену відповідачем позивачу моральну шкоду в 40 000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення.

Наведені відповідачем доводи не спростовують наведених висновків суду.

Суд зауважує, що законодавець не ставить право особи на отримання відшкодування моральної шкоди в залежність від наявності можливості скористатись наданими особі правами відповідно до Закону України «Про загальне обов`язкове державне соціальне страхування», від надання роботодавцем пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами, від призначення та виплати органом соціального страхування такій особі одноразової та щомісячної допомоги в разі стійкої втрати працездатності, тощо.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Окремо суд відмічає, що за змістом ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 399,60 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог (44,4% від 900 грн. (сума судового збору за заявлені вимоги майнового характеру).

Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (ідентифікаційний код 19, місцезнаходження Донецька область, м.Авдіївка, проїзд Індустріальний, 2) про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000 (сорок тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 399 (триста дев`яносто дев`ять) гривень 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до або через відповідний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 17.05.2019.

Суддя К.П.Бородавка