№ 2/325/13/2019
11 лютого 2019 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого: судді Пантилус О.П., за участю секретаря Орманджи Ф.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Приазовське Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області та Новоазовська районна державна адміністрація Донецької області про надання дозволу на багаторазові виїзди дитини у супроводі матері і без згоди батька із зони та в зону проведення антитерористичної операції,
18 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить: надати їй, як матері неповнолітньої дитини, дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди із села Красноармійське (на теперішній час село Хрещатицьке) Новоазовського району Донецької області в місто Маріуполь Донецької області та в'їзди на тимчасово неконтрольовану територію України із міста Маріуполя Донецької області в село Красноармійське (на теперішній час село Хрещатицьке) Новоазовського району Донецької області, неповнолітнього громадянина України ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року в місті Новоазовськ Донецької області, у період з дня набрання чинності рішенням суду до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, з підстав, передбачених ст.313 ЦК України.
В обґрунтування вимог в позові вказано, що відповідач у справі - колишній чоловік ОСОБА_1, є батьком неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю. Приблизно в вересні 2017 року відповідач виїхав на заробітки до Російської Федерації і з того часу відомостей про себе позивачу не повідомляв, адреси проживання не назвав, матеріальної допомоги сину жодного разу не надіслав, від участі у вихованні дитини самоусунувся. Аліменти з відповідача ОСОБА_1 не стягувалися. Оскільки позивач із сином проживає в с.Красноармійське (на теперішній час Хрещатицьке) Новоазовського району Донецької області - на тимчасово неконтрольованій території України, без згоди батька неповнолітній не має змоги виїхати з матір'ю із зони АТО та назад в'їхати за місцем постійного проживання. Надання дозволу на перетинання неповнолітнім ОСОБА_3 зони відмежування території проведення антитерористичної операції, необхідно у зв'язку із забезпеченням безпечних умов життя та розвитку, можливості виїхати на навчання, лікування та оздоровлення на територію, підконтрольну українській владі.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи.
Згідно даних позовної заяви та копії паспорта відповідача, його місце проживання зареєстроване в м. Новоазовську Донецької області, тобто в тимчасово окупованому населеному пункті.
Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 09.10.2018 року, за наявними обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області, відсутні відомості про реєстрацію місця проживання відповідача, або його документування паспортом громадянина України у вигляді ІD-картки чи для виїзду за кордон.
Надіслана відповідачу судова повістка за адресою, вказаною в позові, повернута до суду без вручення на підставі листа генеральної дирекції УД ППЗ "Укрпошта" від 22.07.2014р № 522-31/205 "Щодо часткового призупинення приймання до пересилання поштових відправлень".
Відповідач ОСОБА_2 викликаний до суду в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", шляхом опублікування судової повістки на сайті Приазовського районного суду Запорізької області та вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав.
Представник третьої особи Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з'явився, начальник служби у справах дітей ОСОБА_5 надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. При вирішення справи покладаються на розсуд суду.
Третя особа - Новоазовська районна державна адміністрація Донецької області в судове засідання уповноваженого представника не направила, заяви про розгляд справи без їх участі суду не надіслала. Поштові відправлення, що надіслані за адресою в м.Маріуполі Донецької області (вказаній в позові) були повернуті до суду без вручення із довідкою "за закінченням терміну зберігання".
Враховуючи обставини про те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення про причини і не подав відзиву до суду, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив про здійснення заочного розгляду справи, згідно ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Із досліджених документів встановлено, що 01 червня 2013 року між сторонами у справі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстровано цього ж дня відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоазовського районного управління юстиції в Донецькій області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 01.06.2013 року.
Заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року (справа № 325/677/16-ц) шлюб між сторонами було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 27.06.2016 року.
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, який народився в селі Красноармійське Новоазовського району Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_2, виданого 05.12.2013 року виконкомом Красноармійської сільської ради Новоазовського району Донецької області. Батьком дитини вказаний ОСОБА_7.
Хоча по-батькові відповідача в свідоцтві про народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_6, відрізняється від зазначеного по-батькові в паспорті громадянина України відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_6, суд вважає встановленим той факт, що відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_8, виходячи із даних про шлюб позивача та відповідача, де по-батькові чоловіка вказано - ОСОБА_2, народження дитини в шлюбі, а також даних в паспорті громадянина України ОСОБА_2, де на сторінці 7 наявний запис: "Діти: 1. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7
На теперішній час дитина проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1, згідно паспорту серії НОМЕР_3, виданого 14.06.2018 року Кальміуським РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області, громадянці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та довідки Красноармійської сільської ради Новоазовського району Донецької області від 19.12.2018р..
Як вбачається з позовної заяви сторони не спілкуються та позивачу про місце перебування відповідача не відомо.
Згідно медичних висновків, доданих до позовної заяви, в періоди: з 21.12.2015р. по 11.01.2016р. неповнолітній ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Новоазовської ЦРЛ з діагнозом: гострий бронхіт з обструктивним синдромом; з 11.01.2016р. по 15.01.2016р., неповнолітній ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Новоазовської ЦРЛ з діагнозом: гострий ларингіт; з 25.07.2016р. по 09.08.2016 року неповнолітній ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Новоазовської ЦРЛ з діагнозом: гостра респіраторна інфекція, інтоксикація, гострий бронхіт; з 19.09.2016 р. по 28.09.2016 р., з 14.02.2017р. по 20.02.2017р. та з 24.02.2017р. по 03.03.2017р. неповнолітній ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Новоазовської ЦРЛ з діагнозом: гострий бронхіт з обструктивним синдромом; з 24.07.2017р. по 28.07.2017р. неповнолітній ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні Новоазовської ЦРЛ з діагнозом: гостра кишкова інфекція, ацетономічний стан.
Згідно ст.141 Сімейного Кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Частина 2 ст.150 СК України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя (ст.6 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до ст.17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини.
Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.
Відповідно до ст.31 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом, поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку.
Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно зі ст.310 ЦК України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Відповідно до положення ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.
Тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», серед яких всі населені пункти Новоазовського району Донецької області.
Наказами № 415ог від 12.06.2015 року, №222ог від 14.04.2017 року заступників керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України затверджені «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» і «Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей».
Згідно наведених нормативних актів в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї осіб здійснюється через блокпости: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а тих, які не досягли 16-річного віку - з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.
Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або за рішенням суду.
Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно з дослідженими судом доказами та викладеними в позові обставинами, позивач ОСОБА_1 проживає в с.Красноармійське (на теперішній час Хрещатицьке) Новоазовського району Донецької області разом з дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4
Відповідач, батько неповнолітньої дитини ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на час вирішення цивільної справи по суті не надав належним чином оформленої письмової згоди на тимчасовий в'їзд дитини на тимчасово непідконтрольну територію України, в супроводі матері, чим порушується конституційне право дитини на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, законні права на охорону здоров'я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров'я, інші.
Згідно з вимогами статей 154, 155 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на в'їзд/виїзд дитини на тимчасово окуповану територію, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд дитини з та на тимчасово окуповану територію України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
позов повністю задовольнити.
Надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди з тимчасово неконтрольованої території України через лінію зіткнення із села Хрещатицького (попередня назва - Красноармійське) Новоазовського району Донецької області в місто Маріуполь Донецької області та в'їзди на тимчасово неконтрольовану територію України із міста Маріуполь Донецької області в село Хрещатицьке (попередня назва - Красноармійське) Новоазовського району Донецької області неповнолітнього громадянина України ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Красноармійське Новоазовського району Донецької області (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4, видане 05 грудня 2013 року виконкомом Красноармійської сільської ради Новоазовського району Донецької області) у супроводі його матері ОСОБА_1, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 року в селі Красноармійське Новоазовського району Донецької області (паспорт громадянина України серії НОМЕР_5, виданий 18.06.2013 року Новоазовським РВ ГУДМС України в Донецькій області) без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року в місті Новоазовськ Донецької області, у період з дня набрання чинності цього рішення суду до 28 листопада 2029 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду, через Приазовський районний суд Запорізької області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду складено 21 лютого 2019 року.

Суддя О.П. Пантилус