РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Приступи Д.І.,

секретарях Медвідь М.В., Стрілець С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_3 (місце проживання: 29001, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю Хмельницька Універсальна Компанія (місце знаходження: 31345, Хмельницька область, Хмельницький район, селище Богданівці, код 01883177) про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, зміну формулювання підстав звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати під час роботи та за затримку остаточного розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

в липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ Хмельницька Універсальна Компанія про визнання незаконним №38-к від 4 червня 2018 року, яким його звільнено з посади менеджера ТОВ Хмельницька Універсальна Компанія, зміну дати та формулювання причини звільнення з посади менеджера ТОВ Хмельницька Універсальна Компанія з 2 червня 2018 року за власним бажанням у зв'язку з невиконанням уповноваженим власником органом законодавства про працю (ч.3 ст.38 КзпП України), стягнення невиплаченої заробітної плати під час роботи та за затримку остаточного розрахунку при звільненні, відшкодування 50 000 грн. моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 28 березня 2018 року його було прийнято на посаду менеджера ТОВ Хмельницька Універсальна Компанія. Позивач вирішив звільнитись із займаної посади, в звязку з незадовільними умовами праці, про що 2 червня 2018 року написав відповідну заяву. Оскільки адміністрація підприємства відмовилась прийняти відповідну заяву, позивач 4 червня 2018 року направив її рекомендованим листом. Відповідно до наказу №38-к від 4 червня 2018 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 КзпП України та актів про відсутність працівника на роботі 4 червня 2018 року з 09:00 до 13:00 та 4 червня 2018 року з 14:00 до 17:00.

Позивач вважає, що таке звільнення є незаконним, оскільки він був не допущений 3 червня 2018 року та 4 червня 2018 року на своє місце роботи в ТОВ Хмельницька Універсальна Компанія. Оскільки порушення відповідачем права позивачки на звільнення у вказаний ним строк за власним бажанням, а також незаконне звільнення з підстав прогулу без поважних причин призвело до його моральних страждань, унеможливлює подальше працевлаштування, втрату нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, просить стягнути з відповідача 50 000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача у поданому відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх необґрунтованість, а також те, що позивача звільнено з дотриманням чинного законодавства.

Вказує, що в ході проведеного службового розслідування було виявлено відсутність ОСОБА_3 на робочому місці 4 червня 2018 року, про що складено відповідні акти та відібрані усні пояснення від працівника стосовно небажання виходити на роботу в подальшому, у зв'язку із чим позивача було звільнено за п.4 ч.1 ст.40 КзпП України.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом обєктивно встановлено, що з 28 березня 2018 року ОСОБА_3 перебував на посаді менеджера ТОВ Хмельницька Універсальна Компанія. Вказані обставини підтверджуються відповідним записом у трудовій книжці позивача, не заперечувались сторонами по справі, а тому не доказуються в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України.

Відповідно до наказу №38-к від 4 червня 2018 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 КзпП України та актів про відсутність працівника на роботі 4 червня 2018 року з 09:00 до 13:00 та 4 червня 2018 року з 14:00 до 17:00.

Відмовляючи у позові, судом враховується наступне.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів про направлення ним 4 червня 2018 року заяви про звільнення, поштовим зв'язком на адресу відповідача.

Натомість ТОВ "Хмельницьк Уніком" 4 червня 2018р. були складені акти стосовно відсутності працівника на роботі, а також були відібрані усні пояснення стосовно небажання виходити на роботу в подальшому. ОСОБА_3 було звільнено за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із відсутністю його на робочому місці.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Як роз'яснюється п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів, прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Згідно зі ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

6 червня 2018 року позивачем отримано повідомлення про те, що його звільнено.

Судом враховується, що день звільнення є робочим днем, і залишення працівником робочого місця без належної на те підстави є прогулом, відповідно до п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої, де вказується, що "днем звільнення вважається останній день роботи". Відтак, день звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Позивач не подав заяву про звільнення 4 червня 2018 року, що підтверджується складеною відповідачем довідка.

На думку суду, звільнення позивача є законним та обгрунтованим.

Що стосується вимоги про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, то в цій частині враховується, що відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, суд приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише одночасно з винесенням рішення про поновлення на роботі.

Однак, позивачем не заявлено вимоги про поновлення на роботі, а тому вимога про виплату середнього заробітку є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Також, в звязку з визнанням правомірності звільтнення, не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 81, 141, 258-273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складений 5 березня 2019 року.

Суддя Д.І. Приступа