Справа № 486/1632/18
Провадження № 2/486/120/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м.Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарях Зацепіній І.О., Коршак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Южноукраїнське міське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області, про скасування рішень комісії із соціального страхування та виплату матеріального забезпечення,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Кравченка А. ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Дригіної Т.П.,

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішень комісії із соціального страхування від 16 березня 2018 року та 27 березня 2018 року та виплати матеріального забезпечення.

Позовні вимоги мотивує тим, що він є батьком двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 01 березня 2018 по 14 березня 2018 року амбулаторно та з 15 березня 2018 року по 23 березня 2018 року стаціонарно позивач перебував на лікарняному з молодшою донькою, поки його дружина перебувала у обласній лікарні зі старшою донькою, хворою на цукровий діабет. Виплата за першим листком непрацездатності у сумі 3853,92 грн. була здійснена, а потім відрахована із заробітної плати за квітень 2018 року. Рішенням робочої групи з призначення допомоги з тимчасової непрацездатності від 16 березня 2018 року та 27 березня 2018 року йому було відмовлено у призначенні допомоги з тимчасової непрацездатності з причини відсутності довідки про хворобу матері.

Посилаючись на те, що дії відповідача є неправомірними та такими, що порушують законодавство про соціальне забезпечення, позивач просив скасувати рішення комісії та зобов`язати Відокремлений підрозділ «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ВП «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом») виплатити матеріальне забезпечення за двома листками непрацездатності в сумі 9853,92 грн. та стягнути витрати на правову допомогу в сумі 6050 грн. і судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. пояснила, що мати перебувала із старшою донькою у лікарні в місті Миколаєві, де дитині була встановлена ІІ група інвалідності. З урахуванням розрахунку відповідача, просить скасувати рішення робочих груп та виплатити за двома лікарняними листами 6277 грн., а також стягнути судовий збір та судові витрати.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що рішення робочою групою було прийнято відповідно до ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування». В частині стягнення судових витрат просив відмовити, зауважив, що витрати на правову допомогу нічим не підтверджуються.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. В підготовчому судовому засіданні пояснила, що Фонд здійснює відшкодування коштів страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам згідно наданих заяв-розрахунків роботодавцями.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , що підтверджується копію свідоцтва про шлюб /а.с.8/. Подружжя має двох неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.9/, та доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.10/.

Згідно виписки з медичної карти, виданої Миколаївською обласною клінічною лікарнею /а.с.23-24/ ОСОБА_9 перебувала на стаціонарному лікуванні з 01 березня 2018 року по 23 березня 2018 року. Висновком Центральної ЛКК з дитячої інвалідності №251 від 23 березня 2018 року рекомендовано ОСОБА_10 встановити інвалідність строком на два роки /а.с.21/. Згідно довідки Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні від 23 березня 2018 року мати ОСОБА_6 у період з 01 березня 2018 по 23 березня 2018 року перебувала у лікарні у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною-інвалідом /а.с.22/.

Позивач ОСОБА_1 у цей же час перебував на лікарняному по догляду за донькою ОСОБА_11 , яка хворіла на ГРВІ, з 01 березня 2018 року по 14 березня 2018 року амбулаторно /а.с.17/, з 15 березня 2018 по 23 березня 2018 року на стаціонарному лікуванні /а.с.18/. Листки непрацездатності були надані роботодавцю.

Згідно протоколу №03-0057-09 від 16 березня 2018 року та протоколу №03-0057-10 від 27 березня 2018 року засідань робочої групи з призначення допомоги з тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 . було відмовлено у призначенні допомоги з тимчасової непрацездатності з однієї підстави відсутності довідки про хворобу матері /а.с.12-13/. У відзиві на позовну заяву відмова у нарахуванні допомоги по тимчасовій непрацездатності обґрунтована аналогічно відсутністю довідки про хворобу матері, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною з посиланням на ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування».

Свідок ОСОБА_12 , керівник членом робочої групи з призначення допомоги з тимчасової непрацездатності ВП ЮУАЕС, пояснила, що у ОСОБА_1 відсутні підстави для нарахування допомоги. Оскільки дружина позивача, мати малолітньої доньки перебуває в відпустці по догляду за дитиною, необхідно було підтвердження, що вона хворіє. Відповідно до п.3.13 Інструкції, ОСОБА_1 був виданий лікарняний лист, це підтвердило поважність його відсутності на роботі, але не є підставою для нарахування виплат.

Свідок ОСОБА_13 , яка також є членом робочої групи з призначення допомоги з тимчасової непрацездатності, також пояснила, що позивачу було відмовлено у виплаті на підставі ч.4 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», оскільки не було підтвердження хвороби матері. Інструкція №455 дає право видати лікарняний лист, але підстав для оплати немає. Питання щодо оплати відноситься до компетенції Фонду соціального страхування.

Свідок ОСОБА_14 , яка у березні 2018 року входила до складу робочої групи з призначення допомоги з тимчасової непрацездатності, пояснила, що після того як позивач здав перший лист непрацездатності йому було повідомлено про необхідність надати документ про перебування особисто матері на лікарняному. Перший лист було подано на оплату, але кошти стягнуто, оскільки позивач не надав документ про особисту хворобу матері.

Судом встановлено, що на оплату листка непрацездатності за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2018 року вже були нараховані та виділені кошти, які в подальшому були повернуті на рахунок Южноукраїнського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївській області /а.с.19-20/.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: необхідності догляду за хворою дитиною , догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною. Допомога по тимчасовій непрацездатності в разі захворювання матері або іншої особи, яка фактично здійснює догляд за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом віком до 18 років, надається застрахованій особі, яка здійснює догляд за дитиною, з першого дня за весь період захворювання в порядку та розмірах, встановлених цим Законом. Вичерпний перелік підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності встановлений статтею 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», ненадання додаткової інформації, як то довідки про хворобу матері, не є підставою для відмови у нарахуванні допомоги.

Питання щодо перебування на лікарняному по догляду за дітьми одного із членів сім`ї, в тому числі і під час перебування у відпустках, вирішується лікарем при оформленні листка непрацездатності або відмові у його видачі у відповідності до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України N 455 від 13 листопада 2001 року (далі - Інструкція). Так, згідно п.3.1 Інструкції для догляду за хворим членом сім`ї листок непрацездатності видається лікуючим лікарем одному із працюючих членів сім`ї або іншій працюючій особі, що фактично здійснює догляд. Пунктом 3.5 передбачено, що якщо в сім`ї хворіють двоє або більше дітей одночасно, то для догляду за ними видається один листок непрацездатності. У разі виникнення захворювання у дітей в різний час листок непрацездатності та довідка про догляд за хворою дитиною видається в кожному конкретному випадку окремо.

Відповідно до п.3.13 Інструкції листок непрацездатності видається працюючій особі, яка здійснює догляд за дитиною віком до 3 років, дитиною-інвалідом віком до 18 років, у випадку пологів або хвороби матері (опікуна, іншого члена сім`ї, який перебуває у відпустці для догляду за дитиною віком до 3 років, виховує дитину-інваліда віком до 18 років) на період, коли вона за медичними висновками лікаря не може здійснювати догляд за дитиною, а також у випадку необхідності догляду за другою хворою дитиною. У цьому випадку листок непрацездатності видається на підставі довідки з поліклініки чи стаціонару, що засвідчує пологи або захворювання матері (опікуна, іншого члена сім`ї, який перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 3 років, виховує дитину-інваліда віком до 18 років).

Таким чином, враховуючи вимоги до оформлення листка непрацездатності, суд приходить до висновку, що при оформленні листка непрацездатності по догляду за дитиною віком до трьох років позивачу в першу чергу саме лікар мав перевірити підстави для оформлення і у випадку ненадання додаткової інформації відмовити у оформленні листка непрацездатності на підставі п.3.11 Інструкції.

Аналогічна ситуація з метою уникнення різних трактувань закону була розглянута Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та роз`яснена листом №04-06/А-3118з-1285 від 12.12.2013 року, де чітко зазначено, що батьку може бути виданий листок непрацездатності по догляду лише за дитиною віком до 3 років на період, коли мати, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, доглядає іншу хвору дитину.

Право на соціальний захист, зокрема на забезпечення у разі тимчасової втрати працездатності, передбачено ст.46 Конституції України та гарантоване державою згідно ст.3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», згідно цієї ж статті роботодавці несуть відповідальність за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги.

Фонд соціального страхування України не приймає до розгляду листки непрацездатності та не нараховує по ним виплати, про що надане роз`яснення /а.с.16/, питання розрахунку та розгляду документів, як і подання заяви про виплату коштів за рахунок Фонду,відносяться до компетенції роботодавця і розглядаються в порядку, визначеному ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» та Положенням про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування України.

Суд вважає доведеним в судовому засіданні факт порушення відповідачем права позивача на соціальне забезпечення.

Право на звернення до суду з питань оскарження рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення або відмову у призначенні матеріального забезпечення передбачено розділом 5 Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України №13 від 19 липня 2018 року, досудове врегулювання спору не є обов`язковим.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд вважає, що позивач самостійно обрав той спосіб захисту порушених прав, який на його думку є ефективним і передбачений спеціальним законодавством.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (Постанова Верховного суду №683/1540/16-ц від 03.09.2018 року). Згідно рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Разом з тим суд наголошує, що виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності вимагає від роботодавця вчинення певних дій, а саме, розрахунку середньої заробітної плати, розрахунку допомоги, що підлягає виплаті за певний період, подання заяви-розрахунку роботодавцем до відповідного відділення Фонду соціального страхування, що передбачено законодавством /а.с.16, 57/.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

З урахуванням вимог ч.2 ст.5 ЦПК України щодо можливості суду визначити у своєму рішенні спосіб захисту, суд вважає можливим, не виходячи за межі позовних вимог, змінити їх формулювання з метою відповідності завданню цивільного судочинства, що полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ з метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права (у відповідності до правової позиції Верховного суду, висловленої у постанові №758/12773/15-ц від 16.01.2019 року). Таким чином, враховуючи надані розрахунки по виплаті лікарняних, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виплати ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності в сумі 3853,92 грн. та 2477,52 грн.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правову допомогу має бути спів мірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

При визначенні розміру витрат на правову допомогу суд враховує клопотання відповідача про відмову у компенсації витрат на адвоката, складність справи, немайновий характер позовних вимог, необхідність зміни їх формулювання судом для забезпечення ухвалення справедливого рішення, а також надану позивачем довідку про склад сім`ї, з якої вбачається спільне проживання та родинні відносини позивача ОСОБА_1 та адвоката Коробкової О.О. /а.с.7/

З урахуванням вимог ч.5 ст.137 ЦПК України суд вважає, що сума витрат на правову допомогу є завищеною та підлягає зменшенню до 3025 грн.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а враховуючи немайновий характер позову, то повністю у сумі 704 гривні 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Южноукраїнське міське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Миколаївській області, про скасування рішень комісії із соціального страхування та виплату матеріального забезпечення задовольнити частково.

Зобов`язати відокремлений підрозділ «Южно-Українська атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» вчинити дії щодо виплати ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності у формі матеріального забезпечення за листками непрацездатності по догляду за дитиною за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2018 року та з 15 березня 2018 року по 23 березня 2018 року.

Стягнути з відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (55001, м.Южноукраїнськ Миколаївська область, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Чернігів, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , сплачені при зверненні до суду 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору та витрати на правову допомогу у сумі 3025 (три тисячі двадцять п`ять) гривень.

Повний текст рішення буде складений протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова

__________________________________

Повний текст рішення складений 30 травня 2019 року