ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/921/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Пісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 березня 2019 року, у складі судді Дорошинської В.Е., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, а також малолітніх ОСОБА_5 й ОСОБА_6, в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_4 (треті особи: виконавчий комітет Херсонської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради, ОСОБА_7, Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зобовязання зняття з реєстрації місця проживання,

В С Т А Н О В И В :

04 липня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила:

--- визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 а також позбавити їх права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою;

--- зобовязати Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради зняти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Позов, з посиланням на ч.4 ст.29, 405 ЦК України, ст.ст.3, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.71, 72 ЖК УРСР, обґрунтований наступним.

Вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_8, від шлюбу мають сина ОСОБА_7. З 1970 року вона мешкала з родиною в м. Херсоні та перебувала на квартирному обліку як така, що потребувала поліпшення житлових умов.

Рішенням виконавчого комітету Суворовської ради народних депутатів м. Херсона №18/1 від 10.01.1986 року її родині було надано право зайняття житлового приміщення, а саме 2-кімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 на підставі ордеру, відповідно до якого наймачем був її чоловік ОСОБА_8, який на сьогоднішній день вже помер.

Після смерті чоловіка, у 2004 році, наймачем житлового приміщення стала вона (позивач).

03.10.1992 року її син ОСОБА_7 уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_9, яка після одруження взяла прізвище "ОСОБА_16" та була зареєстрована у вказаній квартирі. Таким чином, у квартирі мешкала вона (позивач) та її син з родиною, але 11.10.2005 року він розлучився з ОСОБА_7, яка продовжувала мешкати в квартирі і звільняти її не хотіла, оскільки в квартирі були прописані їх спільні дочки, які на сьогоднішній день вже дорослі та мешкають окремо та не зареєстровані у спірній квартирі.

Після розлучення її колишня невістка ОСОБА_7 створила неможливі умови для проживання її (позивача) сина у вказаній квартирі, у звязку з чим до недавнього часу він фактично не мав доступу до квартири.

Колишня невістка з часу розлучення з її сином двічі укладала шлюб з іншими чоловіками, у звязку з чим змінювала своє прізвище, спочатку на "ОСОБА_18", а потім на "ОСОБА_17". Від тих шлюбів у неї народилося двоє дітей: син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7. та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8

Незважаючи на те, що колишня невістка не є власником квартири, вона зареєструвала в ній вказаних дітей.

Після одруження з ОСОБА_12 колишня невістка змінила, крім свого прізвища, прізвище свого сина ОСОБА_13 на "ОСОБА_17".

Таким чином, на сьогоднішній день в спірній квартирі зареєстровані вона (позивач), її син ОСОБА_7, а також відповідачі ОСОБА_4 та малолітні діти останньої: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, які не є її (позивача) родичами.

Відповідач ОСОБА_4 зі своїми вказаними малолітніми дітьми приблизно 10 грудня 2017 року виїхала до Російської Федерації, в яке саме місто їй невідомо, але нібито вони мешкають десь у чоловіка та батька її дітей ОСОБА_12.

Посилаючись на те, що відповідачі не є членами її родини, відсутні в квартирі понад 6 місяців без поважної причини, відповідач ОСОБА_4 ухиляється від обовязків утримувати квартиру, просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 березня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить вказане рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 і ухвалити в цій частині нове рішення про визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Скаржник погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимоги щодо зобовязання Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради зняти відповідачів з реєстрації місця проживання. Зокрема, вказав, що суд першої інстанції зробив хибний висновок про те, що відповідачі мають законні підстави бути зареєстрованими у спірній квартирі. При цьому скаржник погоджується з тим, що відповідач ОСОБА_4 була свого часу зареєстрована в квартирі як член сімї, оскільки проживала разом з чоловіком і позивачем, вела з ними спільне господарство і, відповідно, мала взаємні права та обовязки. Після розірвання шлюбу з сином позивача відповідач ОСОБА_4 деякий час проживала з сином позивача, вела з ними спільне господарство, мала взаємні права та обовязки, вони мали спільних дітей, які на сьогодні вже дорослі та проживають окремо. Але потім вона укладала два інші шлюби, від яких народилось двоє дітей; і з 2017 року вона з дітьми виїхала до Російської Федерації, до свого теперішнього чоловіка, і в квартирі позивача не проживають. Отже, на сьогодні відповідач ОСОБА_4 не є членом сімї позивача чи її сина, не проживає у спірній квартирі понад 6 місяців без повідомлення причин, жодних домовленостей з позивачем не має, з останньою чи її сином не підтримує жодних звязків. Те ж саме стосується і малолітніх дітей відповідача ОСОБА_4, місцем проживання яких є місце проживання їх матері. Отже відповідачі перешкоджають позивачу одноособово приватизувати спірну квартиру.

Отже, рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, та не оскаржується в частині відмови в задоволенні вимоги щодо зобовязання Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради зняти відповідачів з реєстрації місця проживання з реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до ордеру № 74 від 16.01.1986 року, виданому на підставі рішення виконавчого комітету Суворовської ради народних депутатів м. Херсона від 10.01.1986 року №18/1, ОСОБА_8, родина якого складається з трьох осіб (його особисто, його дружини ОСОБА_3, сина ОСОБА_7) надано право на заняття двох кімнат у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно протоколу № 2 засідання міської громадської комісії з житлових питань від 04.02.2004 року, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_7 про зміну договору найму жилого приміщення вказаної вище квартири у звязку зі смертю наймача, вирішено визнати ОСОБА_7 наймачем вказаної квартири та укласти з нею договір найму жилого приміщення (а.с.13).

За копією паспорта серії НОМЕР_1, виданого 11.08.2015 року Суворовським РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області на імя ОСОБА_4, остання з 22.07.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 та зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_12 та ОСОБА_4 (а.с.9).

За копією паспорта серії НОМЕР_2, виданого 24.03.1997 року Суворовським РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області на імя ОСОБА_7, останній перебував з 03.10.1992 року у шлюбі з ОСОБА_9, з якою 11.10.2005 року зареєстровано розірвання шлюбу, він зареєстрований у спірній квартирі з 10.06.1992 року (а.с.10).

Згідно відповіді Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради від 19.12.2018 року №1621/8709, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані 5 осіб: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.33).

З акту ОСББ "Покришева, 57" № 273 від 28.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані, але фактично не проживають, особистих речей у квартирі не мають. Фактично у вказаній квартирі проживає ОСОБА_3 (а.с.34).

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з ненадання доказів того, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з власної волі, виходив з зазначення в позові про наявність конфліктних відносин між сторонами, що унеможливлює встановлення відсутності перешкод у користуванні житлом позивачем відповідачу. Також суд виходив з ненадання доказів наявності у матері дітей у власності або в користуванні іншого житла, а також на підтвердження того, що реєстрація колишньої невістки позивача з неповнолітніми дітьми перешкоджає позивачу користуватися чи розпоряджатися майном. Також суд виходив з того, що права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного із них), що малолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті і до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Положеннями ст.72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться судом.

Саме через доведення непроживання у спірній квартирі відповідача ОСОБА_4 та її малолітніх дітей без поважних причин понад 6 місяців має бути задоволено позов. Однак суд вірно встановив, що позивач цього не довела.

У своєму позові позивач вказувала, що колишня невістка ОСОБА_4 створила неможливі умови для проживання її (позивача) сина у вказаній квартирі, у звязку з чим до недавнього часу він фактично не мав доступу до квартири. Тобто, зазначене спростовує ті обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову.

На думку апеляційного суду наявний в матеріалах справи акт ОСББ "Покришева, 57" № 273 від 28.11.2018 року не підтверджує посилання позивача у своєму позові, поданому 04.07.2018 року, про те, що відповідач ОСОБА_7 зі своїми малолітніми дітьми відсутні у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин. Так само він не підтверджує й те, що вказані особи на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення (22.03.2019р) не проживають у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин. Будь-які інші докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Отже, суд повно, всебічно дослідив обставини справи та, давши належну оцінку зібраним доказам по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, апеляційний суд враховує й таке.

За положеннями ст.19 СК України: при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обовязковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4); орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5); суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6).

В цій справі відсутній письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розвязання спору в частині визнання малолітніх дітей відповідача ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням. При розгляді справи апеляційним судом учасники справи такий висновок не надали й не заявили клопотання про його витребування.

Отже, і з підстави відсутності вказаного висновку не підлягає задоволенню позов про визнання зазначених малолітніх дітей такими, що втратили право користування спірним житлом.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та є такими, що висновків суду не спростовують. Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на виїзд з 2017 року відповідача ОСОБА_4 з дітьми до Російської Федерації та непроживання їх у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин, що перешкоджає позивачу одноособово приватизувати спірну квартиру, оскільки нею не надано беззаперечних доказів непроживання відповідача за місцем реєстрації (у спірній квартирі) з власної волі та наявності в неї у власності або в користуванні іншого житла, а також виходячи з зазначення в позові про наявність до недавнього часу конфліктних відносин між ними (у тому числі між відповідачем ОСОБА_4 та сином позивача), що само по собі унеможливлює встановлення відсутності перешкод у користуванні житлом позивачем відповідачу.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 березня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, а також малолітніх ОСОБА_5 й ОСОБА_6, в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_4 (треті особи: виконавчий комітет Херсонської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради, ОСОБА_7, Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням залишити без змін.

Це ж рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, а також малолітніх ОСОБА_5 й ОСОБА_6, в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_4 (треті особи: виконавчий комітет Херсонської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради, ОСОБА_7, Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради) про зобовязання зняття з реєстрації місця проживання в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 15 травня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська