Єдиний унікальний номер 236/3163/18 Номер провадження 22-ц/804/1037/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Новікової Г.В., Тимченко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 236/3163/18 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 січня 2019 року (суддя Саржевська І.В., повний текст рішення складено 25 січня 2019 року),

в с т а н о в и в :

13 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, посилаючись на те, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 04 травня 2017 року, звільнена за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, тому просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, в тому числі грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, в сумі 14692,19 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 95841,05 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2658,81 грн., правничу допомогу в сумі 1000 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за липень 2016 року, березень - травень 2017 року, в тому числі не виплачену грошову компенсацію за 26 невикористаних днів щорічної відпустки, в сумі 14692,19 грн., з вже вирахуваними обов`язковими платежами та податками, та суму інфляційних втрат по заробітній платі в сумі 2658,81 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір 704,80 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення винесено з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин. Середній заробіток, який стягується у відповідності до статті 117 КЗпП України є санкцією за затримку розрахунку при звільненні і не є складовою заробітної плати. Позивачка просила стягнути середній заробіток за час затримки виплат. Відповідно до статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору. Всупереч вимогам статті 185 ЦПК України суд першої інстанції не залишив позовну заяву ОСОБА_1 буз руху у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору, а відкрив провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу від позивачки до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 з 1994 року працювала в ДП «Донецька залізниця», з 08 квітня 2011 на посаді начальника сектору впровадження та експлуатації АСУ диспетчерського управління Виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень ВП « Інформаційно-обчислювальний центр» ДП «Донецька залізниця», тобто перебувала з відповідачем у трудових відносинах (а.с.9-12).

15 квітня 2016 року «Інформаційно-обчислювальний центр» ДП «Донецька залізниця» на підставі Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200, реорганізована шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця»; 01 серпня 2016 року наказом № 1/0С від 29 липня 2016 року у зв`язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» з позивачкою продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді начальника сектору впровадження та експлуатації АСУ диспетчерського управління Виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень ВП «Інформаційно-обчислювальний центр» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.24).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Згідно наказу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» №54/ОС від 04 травня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з 04 травня 2017 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, в наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 26 днів відпустки (а.с.41).

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ппункту15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року №12 у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги відповідачем рішення суду фактично оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому апеляційний суд відповідно перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів, суд першої інстанції виходив з того, позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах, виконувала трудові обов`язки у повному обсязі, при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань у розумінні практики Європейського Суду.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом

Згідно із частиною 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що заборгованість із заробітної плати перед позивачкою складає за липень 2016 року, за період з березня по травень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): липень 2016 року - 3063,18 грн., березень 2017 року - 4663,63 грн., квітень 2017 року - 3174,49 грн., травень 2017 року - 6454,52 грн. з урахуванням компенсації за невикористані 26 днів відпустки. В розрахункових листах за березень - травень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою (а.с.18-20).

Крім того позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, згідно з якими: за березень 2017 року позивачем відпрацьовано -10 днів, за квітень - травень 2017 року позивачкою відпрацьовано «0» (а.с.15-17).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачка просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати в сумі 14692,19 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення даної суми в межах позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення заборгованості не ґрунтуються на законі.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.65-69), з якого виходить, що відсутня вина АТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справах №6-364цс16, №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки).

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року №159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачці не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими, компенсація розрахована вірно у сумі 2658,81 грн.

При цьому судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення вірно зазначено про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати, але помилково в резолютивні частині рішення зазначено про стягнення суми інфляційних втрат по заробітній платі 2658,81 грн., в той час як інфляційні втрати є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Тому в цій частині рішення підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права у зв`язку з несплатою позивачкою судового збору при поданні позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд не приймає до уваги, оскільки зазначені процесуальні порушення, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, не призвели до неправильного вирішення справи, а є підставою для звернення із заявою до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції помилково зазначив в резолютивній частині рішення про стягнення інфляційних втрат замість компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати, тобто порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції змінює рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 січня 2019 року в частині стягнення суми інфляційних втрат по заробітній платі 2658,81 грн. змінити.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати в сумі 2658 (дві тисячі шістсот п`ятдесят вісім) грн. 81 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

Г.В. Новікова

О.О. Тимченко

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна