Справа № 137/444/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2019 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судового засідання Голота О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Літин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Літинська селищна рада Літинського району Вінницької області, про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 08.07.1999 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що на момент укладання даного договору купівлі продажу не було включено земельну ділянку площею 0.15 га., яка відповідно до рішення Літинської селищної ради від 25 грудня 1997 року передана безоплатно у власність відповідачу для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належала продавцю ОСОБА_2 . При відчуженні майна ОСОБА_2 не знав про наявність такого рішення. Оскільки позивач не має можливості зареєструвати дану земельну ділянку та будинок на своє ім`я, тому він змушений звернутися до суду. Просить визнати за ним право власності на земельну діяльну площею 0.15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських спору, як розташовані по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести у його відсутність. Позов підтримує повністю та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести у його відсутність. Позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Представник третьої особи Літинської селищної ради до судового засідання також не з`явився надавши через канцелярію суду заяву, відповідно до якої Літинська селищна рада не заперечує проти заявленого позову. Розгляд справи просять проводити без представника селищної ради.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу (а.с. 6) встановлено, що ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 недобудований житловий будинок по АДРЕСА_1 . Витягом з рішення 13 сесії 22 скликання депутатів Літинської селищної ради (а.с. 7) ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га. по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Рішенням Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області (а.с. 8), ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,15 га за метою безоплатної передачі, оскільки земельна ділянка не відноситься до земель комунальної власності Літинської територіальної громади. Відповідно до довідки Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 2817 від 11.08.2017 р. (а.с. 10) судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_1, передана безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 індивідуального житлового будівництва. Відповідно до довідки за № 78 від 05.02.2014 р. (а.с.11) ОСОБА_1 використовує земельну ділянку в розмірі 0,15 га за адресою АДРЕСА_1 . Заборгованості по сплаті податку на землю немає. Відповідно до технічного паспорту (а.с. 12-14) судом встановлено, що виготовлено технічну документацію, на будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 книгою (а.с. 15-16) зазначено перелік осіб котрі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів.

Дослідивши матеріали справи суд вважає за необхідне застосовувати закон, що був чинним на час виникнення відносин власності, тобто станом на 08 липня 1999 року.

При цьому чинний на час виникнення спірних правовідносин ЦК України 1963 року не містив норм, що б регулювали зв`язок земельної ділянки з пов`язаним з нею житловим будинком під час зміни його власника (співвласника).

Водночас відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду (ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року).

Разом з тим, згідно п.п. "ґ" п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

За таких обставин до ОСОБА_1 від попереднього власника перейшло не лише право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 і право власності на земельну ділянку, надану для його обслуговування.

На сьогоднішній день позивач користується зазначеною земельною ділянкою як власник домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам, не заперечується відповідачем та не порушує прав інших осіб.

В зв`язку із викладеним суд дійшов висновку, що після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.07.1999 року до позивача перейшло право власності і на земельну ділянку, а тому його позов про визнання права власності на земельну ділянку обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 48, 76, 81, 200, 206, 247, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.