Ухвала

Іменем України

17 травня 2019 року

м. Київ

справа № 204/2369/18

провадження № 61-8904ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Міське управління справами» Дніпровської міської ради,

третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянув касаційну скаргу Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпровської міської радина рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року у складі судді Самсонової В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко М. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпровської міської ради (далі - КП «МУС» Дніпровської МР), третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Шевченківський ВДВС М. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області), про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року у цивільній справі № 203/2038/16-ц поновлено її на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи КП «МУС» Дніпропетровської МР із 14 квітня 2016 року. Суд допустив негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, а також у частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 14 квітня 2016 року по 02 листопада 2016 року в межах суми платежу за один місяць. 07 листопада 2016 року вона отримала виконавчий лист, виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 203/2038/16-ц, про негайне поновлення на посаді з 14 квітня 2016 року.

07 листопада 2016 року з виконавчим листом вона звернулась до Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області, за яким відкрито виконавче провадження від 07 листопада 2016 року № 52852177. 23 листопада 2016 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Куземченко А. С. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року у справі № 203/5691/16-ц визнані неправомірними дії державного виконавця Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Куземченко А. С. у частині винесення постанови від 23 листопада 2016 року ВП № 52852177 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 203/2038/16-ц, виданого 07 листопада 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про поновлення ОСОБА_1 із 14 квітня 2016 року. Скасовано постанову державного виконавця Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Куземченко А. С. від 23 листопада 2016 року серії ВП № 52852177 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 203/2038/16-ц, виданого 07 листопада 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про поновлення на посаді.

Після набрання ухвалою законної сили, вона звернулась до Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про поновлення виконавчого провадження. Державним виконавцем Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області винесена постанова про відновлення виконавчого провадження № 52852177. Проте рішення суду про її поновлення на роботі до цього часу не виконане.

За таких обставин ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 826,06 грн за кожен робочий день за період із 03 листопада 2016 року до дня ухвалення рішення.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з КП «МУС» Дніпровської МР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення її на роботі за період із 03 листопада 2016 року по 07 грудня 2018 року включно в розмірі 147 530,25 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що у цій справі має місце затримка виконання рішення суду від 02 листопада 2016 року про поновлення позивача на роботі та наявність у цьому вини відповідача.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із наявності вини відповідача у затримці виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, у зв`язку з чим її вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є законною та обґрунтованою.

Рух справи у суді касаційної інстанції

У травні 2019 року КП «МУС» Дніпровської МРзвернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд під час вирішення питання про призначення суми середнього заробітку за період вимушеного прогулу повинен вказати суму без відрахування з неї податків і зборів. Суди не взяли до уваги те, що мирова угода між сторонами у справі знаходиться на затвердженні у Кіровському районному суді м. Дніпропетровська. Оскільки на підприємство штраф не накладався, посадові особи не притягувались до кримінальної відповідальності за фактом умисного невиконання рішення суду, яке підлягає негайному виконанню і тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

Позиція Верховного Суду

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов із огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року в справі № 203/2038/16-ц, серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи КП «МУС» Дніпропетровської МР із 14 квітня 2016 року, стягнуто з КП «МУС» Дніпропетровської МР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 14 квітня 2016 року по 02 листопада 2016 року в сумі 38 779,38 грн. Рішення суду допущено до негайного виконання у частині поновлення позивача на роботі і в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

На виконання вказаного рішення, судом видані виконавчі листи, у тому числі й щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера з 14 квітня 2016 року.

Відповідачем виконане рішення суду в частині виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 14 квітня 2016 року по 02 листопада 2016 року в сумі 38 779,38 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 17 листопада 2016 року. Рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі не виконане.

Нормативно-правове обґрунтування

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно

Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина п`ята статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства. Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень, вони відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У випадку невиконання цього обов`язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши той факт, що після ухвалення судом 02 листопада 2016 року рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі, відповідач не видав наказ про її поновлення на роботі, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про затримку з вини відповідача виконання судового рішення у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Крім того, Верховний Суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України заява № 46144/99, Іммобільяре Саффі проти Італії заява № 22774/93, Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Суд перевірив доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпровської міської ради, третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпровської міської радина рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик