Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря Хома Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. В позові зазначив, що він є інвалідом першої групи з дитинства по зору, що підтверджується довідкою Міністерства охорони здоров`я України від 27.10.2016 року серія НОМЕР_1 0677431, а також має повнолітню працездатну дочку ОСОБА_2 1993 р.н. В серпні 2016 року він звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з його дочки аліменти на його утримання.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2017 року по справі № 331/6803/16-ц, яке набрало законної сили 24.02.2017 року, з відповідача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 у твердій сумі у розмірі 1/10 частки від всіх видів її доходу щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 18.10.2016 року і довічно. Постановляючи таке рішення суд виходив з того, що відповідач офіційно працює у КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» і має регулярний дохід. На даний час відповідач ОСОБА_2 офіційно не працює. Розмір аліментів на його користь виконавча служба обчислює виходячи з мінімального розміру заробітної плати. В результаті цього сума, яку має сплачувати дочка, зменшився до 372,3 грн. В той же час, аліменти, навіть в розмірі 372,3 грн., взагалі не надходять, незважаючи на те, що виконавчою службою відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню заборгованості з аліментів.

Цих коштів недостатньо для того, щоб купувати ліки, продукти харчування, оплачувати комунальні послуги, ціни на які постійно ростуть, матеріальне становище позивача у зв`язку з цим постійно погіршується.

В той же час повнолітні працездатні дочки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 .н.) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження) ухиляються від сплати аліментів на його користь, що також погіршує його матеріальне становище.

Враховуючи вищезазначене позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на його утримання в твердій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і довічно.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала в повному обсязі, надала письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що позивачем не надано жодного доказу, який підтверджує його витрати на лікування, крім того на його користь вже стягуються аліменти з двох його повнолітніх дітей. Відповідач на теперішній час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує державну допомогу при народженні дитини та допомогу дітям з інвалідністю у розмірі 2655,90 гривень, інших джерел доходу не має та у зв`язку з інвалідністю дитини значна суму коштів витрачається на лікування, у зв`язку з чим просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 лютого 2017 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на його утримання в розмірі 1/10 частки від всіх видів її доходів щомісячно, щомісячно починаючи з 18 жовтня 2016 року і довічно. Рішення суду набрало законної сили 24.02.2017 року.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_3 від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства І групи безстроково та потребує постійного стороннього нагляду.

Згідно з довідкою УПСЗН ЗМР по Олександрівському району від 04 серпня 2017 року пенсія ОСОБА_1 складала за період з травня 2018 року по жовтень 2018 року 2876,40 гривень та 2960,40 гривень.

Відповідно до статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Статтею 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей.

Відповідно до роз`яснень пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі ч. 1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

За роз`ясненнями п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що відповідач на даний час офіційно не працює, розмір аліментів на його користь державна виконавча служба обчислює виходячи з мінімального розміру заробітної плати, в результаті цього сума, яку має сплачувати відповідач зменшилася до 372,3 грн., які відповідач також не сплачує, цих коштів недостатньо для того, щоб купувати ліки, продукти харчування, оплачувати комунальні послуги, його матеріальне становище у зв`язку з цим постійно погіршується.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 відповідач ОСОБА_2 має неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно медичного висновку № 768 від 26.04.2017 року про дитину інваліда віком до 18 років ОСОБА_6 є інвалідом з дитинства, перебуває постійного лікування, у зв`язку з чим відповідач витрачає значну частину коштів на лікування, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач на теперішній час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з довідкою УПСЗН ЗМР по Вознесенівському району від 03.12.2018 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в УСЗН ЗМР по Вознесенівському району та отримує щомісячну одноразову допомогу при народження 1-єї дитини у розмірі 860 гривень та державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю у розмірі 1795,90 гривень щомісячно. Інших джерел доходу не має.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом; платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_1 не надав до суду належних, допустимих, достовірних і достатніх у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України доказів на підтвердження того, що матеріальний стан відповідача поліпшився у такій мірі, що вона має можливість сплачувати аліменти більше суми присудженої рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2017 року.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265,268,354ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 травня 2019 року.

Суддя А.В.Воробйов