Справа № 460/1847/18
Провадження №2/460/420/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2019 рокум.Яворів

Яворівський районний сул Львівської області у складі:

головуючого судді Кондратьєвої Н.А.,

за участю секретаря Юрчишина В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Яворові цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

в с т а н о в и в:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 45 938,00 грн., а також судовий збір у розмірі 1762, 00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за 03.03.2014 року на автодорозі Львів-Краковець з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, який керуючи автомобілем «Фольксваген» р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Зазначає, що вина відповідача підтверджується довідкою слідчого управління ГУ МВС України у Львівській області від 10.04.2014 року. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, а тому, на підставі п.п. «А» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було прийнято рішення та відшкодовано шкоду потерпілій особі в сумі 45 938,00 грн. гривень. Таким чином, розмір витрат МТСБУ становить 45 938,00 грн., яку представник позивача і просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 15.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, в порядку регресу. Призначено судове засідання.

05.04.2019 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він зазначає, що за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000128 від 04.03.2014 року за фактом ДТП та загибелі ОСОБА_2 слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області Стециком О.Р. 18.05.2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Стверджує, що враховуючи вказані обставини, позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволенню не підлягає.

Представник позивача, в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд їх задовольнити.

Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини викладені у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 03.03.2014 року на автодорозі Львів-Краковець з сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пішохід ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Згідно із платіжним дорученням №3229 від 18.06.2015 року у зв`язку з настанням події, позивач МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі ОСОБА_3 в розмірі 45 938,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000128 від 04.03.2014 року за фактом ДТП та зигибелі ОСОБА_2 слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області Стециком О.Р. 18.05.2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаною постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_2 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, то в його діях досудовим слідством не встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, які б перебували в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач посилається на норми ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначає, що у МТСБУ після проведення виплати потерпілій особі виникло право зворотної вимоги (регресу).

Згідно зі ст. ст. 993, 1187 ч. 2, 1188 ч. 1 п. 1, 1191 ч. 1 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 3 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Як зазначено, в ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Згідно загальних положень про відшкодування шкоди і, зокрема статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», з наступними змінами та доповненнями, роз`яснюється, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що звертаючись до суду із вимогою про відшкодування шкоди заподіяної майну позивача, йому необхідно навести доводи, що така шкода була заподіяна неправомірними діями відповідача, а також, що між такими діями відповідача та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, крім того є вина відповідача у цьому. Такими діями відповідача порушені, невизнані, оспорювані права позивача, за захистом яких він звернувся у обраний ним спосіб.

Таким чином, судом встановлено, що досудовим слідством в діях відповідача ОСОБА_1 не було встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, які б перебували в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в зв`язку з чим кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Вказане свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, а отже, про відсутність підстав для його цивільно-правової відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 77-81 ЦПК України, не надано належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог.

Відповідачем, надано достатньо належних і допустимих доказів для відмови у задоволенні позовних вимог.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Яворівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін.

Позивач Моторно (транспортне) страхове бюро України, Русанівський бульвар, 8 м. Київ, 02002;

Відповідач ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.А.Кондратьєва