Справа №485/1621/18
Провадження №22-ц/812/974/19 Суддя суду першої інстанції - Квєтка І.А.
Категорія 47 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Галущенка О.І., Колосовського С.Ю.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Мацюти В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 20 березня 2019 року об 11 год. 00 хв. під головуванням судді Квєтки І.А. в приміщенні суду в м.Снігурівка Миколаївської області, за позовом ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (далі - Павлівська сільська рада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Снігурівська районна державна адміністрація Миколаївської області, про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подала до суду зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

З 03 жовтня 1996 року по 02 серпня 2004 року вона працювала у КСП «Авангард».

12 січня 2000 року її було прийнято у члени вищезазначеного підприємства.

25 лютого 2000 року рішенням Павлівської сільської ради №4 до земель КСП «Авангард» було передано 107,52 умовних кадастрових гектарів з метою їх передачі громадянам, які були прийняті у члени КСП «Авангард» після двох років роботи за контрактом, серед яких зазначено й позивача.

Однак, сертифікат про право на земельну частку (пай) позивачу видано не було.

У 2017 році від землевпорядника сільської ради позивач дізналася, що вона була включена у додаткові списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) у КСП «Авангард», і її частка до цього часу перебуває у невитребуваних паях, якими розпоряджається Павлівська сільська рада.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила визнати за нею, як особою, яка була членом КСП «Авангард», право на земельну частку (пай) площею 5,5361 га в межах території Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.

Відповідач позов визнав, зазначаючи, що позивач має право на вказану земельну ділянку.

Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, Снігурівська РДА заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність підстав для визнання за позивачем права на земельну частку (пай).

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 на момент отримання КСП «Авангард» державного акту на право колективної власності на землю не була членом даного колективного сільськогосподарського підприємства і до списку-додатку до державного акту включена не була. А тому, в неї відсутнє право на земельну частку (пай) відповідно до положень Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказувала, що судом першої інстанції неповно досліджено матеріали справи та неправильно оцінено наявні докази та як наслідок невірно застосовано норми матеріального права, які вказують на наявність в неї права на земельну частку (пай).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.5 ЗК України від 18.12.1990 р., який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян.

Сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місцерозташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію цього Кодексу належала господарствам, залишається за ними на умовах постійного користування. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Згідно з п.п.2, 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Пункти 1.4, 1.6, 1.11, 2.1, 5.4, 5.5, 5.9 Рекомендацій щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням Державного комітету України по земельних ресурсах від 21.08.1998 року передбачають, що для проведення перерозподілу земель резервного фонду за рішенням органу місцевого самоврядування створюється комісія. Висновки і пропозиції комісії, розглянуті і затверджені сесією відповідного органу місцевого самоврядування, є підставою для виконання необхідних вишукувальних і проектних землевпорядних робіт. Надання у постійне користування та передача у власність громадянам земельних ділянок із земель резервного фонду здійснюється в порядку відведення у відповідності з чинним законодавством, за кошти громадян, в інтересах яких оформляються правовстановлюючі документи.

Орган місцевого самоврядування на підставі заяв новоприйнятих членів недержавного сільськогосподарського підприємства, клопотання комісії по перерозподілу, з метою використання за цільовим призначенням земель резервного фонду та за погодженням з органом управління цього підприємства в місячний термін приймає рішення щодо передачі в колективну власність із резервного фонду земельної ділянки у розмірах суми площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян.

Відведення земельної ділянки із земель резервного фонду у власність громадян здійснюється відповідними землевпорядними або іншими організаціями, які мають на це право. Встановлення і закріплення меж земельної ділянки в натурі проводиться з участю представника органу місцевого самоврядування та громадянина, якому відводиться земельна ділянка, а також суміжних власників землі і землекористувачів.

Матеріали встановлення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі складають технічну документацію. Ця документація є підставою для оформлення і послідуючої видачі правоустановлюючих документів на право приватної власності на землю та користування нею.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 р. №899-IV (далі - Закон від 05.06.2003 р. №899-IV) право на земельну частку (пай), зокрема, мають громадяни, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Стаття 13 Закону від 05.06.2003 р. №899-IV в редакції, яка набрала чинності з 01 січня 2019 р., передбачає, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 03 жовтня 1996 року по 02 серпня 2004 року працювала у КСП «Авангард», у 2000 році реорганізоване у СХПК Авангард», а у 2001 році - у ТОВ «Авангард» (а.с.11).

12 січня 2000 року ОСОБА_1 була прийнята у члени КСП «Авангард».

31 жовтня 1995 року КСП «Авангард» Снігурівського району отримано Державний акт на право колективної власності на землю площею 3935,08 га, до якого додавався список громадян - членів підприємства. Позивач у ньому була відсутня (а.с.64-85).

Рішенням Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 25 лютого 2000 року №4 на підставі рішення загальних зборів КСП «Авангард» від 12 січня 2000 року із земель резервного фонду до земель колективної власності КСП «Авангард» передано земельну ділянку площею 107,52 умовних кадастрових гектари для громадян, які прийняті у члени КСП «Авангард» після двох років роботи за контрактом, серед яких є ОСОБА_1 Зазначено про необхідність виготовлення сертифікатів (а.с.12).

У додатку до рішенням виконкому Павлівської сільської ради від 25 січня 2001 року №2, який має назву «Список громадян, які мають право на земельну частку (пай)» зазначено прізвище ОСОБА_1 , якій передбачалося виділення 6,72 кадастрових га (а.с.9).

Відповідно до викопіювання земельної ділянки ОСОБА_1 було намічено для передачі у власність 5,54 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП «Авангард» в межах території Павлівської сільської ради (а.с.13).

Згідно з інформацією Відділу у Снігурівському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 21.01.2019 р. записи про отримання позивачем сертифікату на право на земельну частку (пай) відсутні (а.с.36).

З довідки Павлівської сільської ради №235 від 07.02.2019 р. випливає, що земельна ділянка, намічена для передачі у власність ОСОБА_1 , розташована в межах території ради, площею 5,5361 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , знаходиться в оренді як невитребуваний (нерозподілений) пай в ТОВ «СГВК Снігурівське» (а.с.53).

Відповідно до технічної документації на складання державних актів на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка рахується за ОСОБА_1 Державна реєстрація земельної ділянки здійснена 18 травня 2015 р. (а.с.8-10, 60-63).

Відповідач Павлівська сільська рада визнала позов і не заперечувала у його задоволенні.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Матеріали справи свідчать, що позивач належними доказами довела, що має право на земельну ділянку площею 5,5361 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, оскільки їй вона була виділена сільською радою, яка є відповідачем по справі і визнала позов, як новоприйнятому члену КСП «Авангард» із резервного фонду. Сільська рада дозволила виготовлення технічної документації на землю. Земельна ділянка є сформованою на ім`я ОСОБА_1 , має кадастровий номер і рахується як невитребуваний пай.

За такого, наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1

У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку площею 5,5361 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.І. Галущенко

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.