Дата документу 28.05.2019
Справа № 320/1754/19
Провадження № 2/320/1783/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря - Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 , та зняти останню з реєстрації за вказаною адресою, посилаючись на те, що позивачу на праві власності належить вищевказаний будинок. У вказаному будинку зареєстрована відповідачка у справі, однак не проживає в ньому з дня прописки. Реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу будинку перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг та можливістю отримання субсидії.

Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі, зазначила що її донька після того як одружилась з 2006 року не проживає в зазначеному будинку ним не користується, їх речей в будинку не має, однак самостійно не погоджується знятись з реєстраційного обліку у зв`язку з чим у неї відсутня можливість в повному обсязі користуватись та розпоряджатись правами на будинок.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила що дійсно не проживає за зазначеною адресою з 2006 року, її речей у будинку немає, проживає з чоловіком та дітьми в дачному кооперативі, де відсутня можливість зареєструвати місце проживання, тому не згодна з позовними вимогами, також в даному будинку зареєстровані її неповнолітні діти.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу № 111 від 24 лютого 1998 року, посвідченого директором біржі нерухомості «Власність», реєстраційний номер НОМЕР_1 а.с.10/, та копії договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 09 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Зубовою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 5066, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 /а.с.10-11/, що також підтверджується копією технічного паспорту на вказаний житловий будинок /а.с.12-14/.

Відповідач зареєстрована за вказаною адресою /а.с.18/.

Відповідно до Довідки голови квартального комітету № 35 від 01.02.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_2 , 1985 року народження, однак не проживає за вказаною адресою /а.с.9/.

У судовому засіданні суд встановив, що відповідач не проживає за вказаною адресою з 2006 року.

Згідно з довідкою директора ТОВ ПБК «АКВІ-БУД» №1377 від 23.01.2019 року, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом за своїми дітьми ОСОБА_3 , 2011 року народження, та ОСОБА_4 , 2014 року народження (а.с.8).

Судом встановлено, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у належному позивачу будинку, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки відповідач є членом сім`ї позивача, а саме донькою, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача в будинку судом не встановлено.

Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, цілком законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача у судовому засіданні в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог на те, що у житловому будинку по АДРЕСА_1 Мелітополі також зареєстровані її неповнолітні діти, суд не бере до уваги, оскільки позивач просить визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку, лише відповідача ОСОБА_2 , не заявляючи вимог щодо зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей.

Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин або наявності поважних причин непроживання у спірному житловому приміщенні понад один рік відповідач суду не надала.

Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на викладене, реєстрація місця проживання особи офіційно підтверджує лише факт проживання особи за певною адресою, але не впливає на володіння та користування нерухомим майном, не позбавляє особу майна.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи зазначене, вимоги позивача в частині примусового зняття відповідача з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягають, оскільки судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 321, 383, 391,405 ЦК України, ст. ст. 10,12, 81, 89, 133, 141, 263, 265, 279, 280-284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог щодо зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Юрлагіна