Провадження № 2/234/963/19
07 травня 2019 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області
в складі: головуючого судді Літовка В.В.
секретар Воропаєва Ю.Ю.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи - Задрановської А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Краматорської міської Ради про надання дозволу на виїзд за межі України громадянам, які не досягли 16-річного віку без згоди та супроводу батька,-
Позивач 28.12.2018р. звернулася в суд з позовом про надання дозволу на виїзд за межі України громадянам, які не досягли 16-річного віку без згоди та супроводу батька.
Ухвалою суду від 01.02.2019р. відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено судове засідання.
В судовому засіданні позивач уточнила заявлені вимоги і суду показала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.01.2013 року. Рішенням суду від 28.07.2016р. шлюб між ними розірваний. Мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому вони намагалися налагодити сімейні відносини та уклали повторний шлюбу 15.11.2016 р. Однак, спільне життя не склалося, повторний шлюб між ними був розірваний на підставі рішення суду від 30.07.2018р. Діти знаходяться на її утриманні. Вона займається їх вихованням та розвитком. В теперішній час у неї виникла можливість відвідати разом із дітьми родичів в Російській Федерації. (дідуся, бабусю, дядька). Однак, вона позбавлена можливості подорожувати разом із дітьми через відсутність дозволу батька. Просить суд надати дозвіл дітям на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації з 27.05.2019 року по 31.08.2019 року без згоди та супроводу батька.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Представник третьої особи в судовому засіданні показала, що вважає позов обгрунтованим.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.
Вислухав пояснення позивача, представника третьої особи, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.
Згідно ст.154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як законні представники без спеціальних повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із ч. 7 ст. 7 СК дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.
Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності... Одним із принципових положень, закріплених у Декларації, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.
Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток (частина 2 статті 150 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України).
Водночас відповідно до положень ст.155 ч.2 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
За приписом частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадяни України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підп. 1 п. 4 правил).
Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.
Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.
Згідно з частиною 2 ст. 4 Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .(а.с.6).
Батьки позивача по справі - ОСОБА_1 та її брат в теперішній час мешкають в Російській Федерації в м.Калязін, Тверська область. (а.с.9-15).
Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року - держави -учасниці поважають права дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками.
Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитини для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Декларація зобов'язує держав-учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів ( ч.ч.1,2 ст.3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. (ч.1 ст.18).
Враховуючи положення Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини щодо приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги позивача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон, узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України. Жодних обставин, що обмежують, згідно із законодавством, право виїзду дитини за кордон не вбачається, та надання такого дозволу буде відповідати інтересам дітей.
Будь-яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України для малолітніх дітей не встановлено.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. 154 СК України, Законом України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 3,9 "Конвенції про права дитини", Декларацією прав дитини, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Краматорської міської Ради про надання дозволу на виїзд за межі України громадянам, які не досягли 16-річного віку без згоди та супроводу батька, задовольнити.
Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився: Донецька область, м.Торецьк , смт.Північне, на тимчасовий виїзд за межі території України на територію Російської Федерації на період з дати набрання рішенням законної сили до 31.08.2019 року, в супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився: Донецька область, м.Дзержинськ смт.Кірове, на тимчасовий виїзд за межі території України на територію Російської Федерації на період з дати набрання рішенням законної сили до 31.08.2019 року , в супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Краматорського міського суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а учаснику справи, якому не було вручене повне заочне рішення в день його проголошення - протягом 20 днів з дня вручення його повного тексту заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий суддя
Рішення поставлене в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий суддя