ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/176/19 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника прокуратури Тернопільської області - Свачій М.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/10651/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та прокуратури Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2018 року, ухваленого суддею Вийванко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, підстави та предмет якого уточнив, до прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що незаконними діями та рішеннями прокуратури Тернопільської області прикриває кримінальне порушення, вчинене посадовими особами Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС в Тернопільській області яке виявилось у наступному: посадові особи Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС в Тернопільській області з корисливих мотивів та з інших особистих інтересів, використовуючи владу та службове становище, сфабрикували, документи і неправомірно притягнули його до дисциплінарної відповідальності за надуманий проступок за посадові обов'язки, в яких він не перебував, щоб самоправно зняти частину його зарплати для власних премій. В подальшому зловживаючи владою та службовим становищем протягом трьох років умисно не проводили йому індексацію його заробітної плати. Зловживаючи владою та службовим становищем з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб - для водія, заступник начальника ГУ ДФС Тернопільської області діючи спільно із посадовцями умисно сфабрикували документи, щоб виключили його зі списків осіб, котрі, потребують покращення житлових умов. Тим самим позбавили його права на отримання житла, на яке він в черзі прочекав більше 37 років. В результаті протиправних дій посадових осіб Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС в Тернопільській області шкоду в особливо великих розмірам.

З квітня 2016 року по теперішній час прокуратура Тернопільської області, з метою прикрити кримінальні правопорушення не внесла відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань; приховує від нього розслідування у кримінальному провадженні; тривалий час не визнавала його потерпілим у кримінальному провадженні; вчиняє незаконні дії, що викликають сумнів в об'єктивності, неупередженості та незалежності у розслідуванні; необґрунтовано зволікає з розглядом його звернень та клопотань; приймає незаконні рішення у справі; вносить викривлені відомості у Єдиний реєстр досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0000029 з метою уникнути контролю та не розслідувати його, щоб прикривати злочинну діяльність посадовців.

Порушення його прав та інтересів було встановлено судовими рішеннями про незаконність рішення прокуратури Тернопільської області. Моральна шкода йому була заподіяна в результаті виявленої до нього зневаги прокуратурою Тернопільської області прийнятими протиправними рішенням та протиправною бездіяльністю, а також протиправними діями, направленими на їх вчинення, що скривдило його і принизило його честь, гідність, ділову репутацію, від чого зазнав утиску та обмеження у визнанні, реалізації та користуванні своїми правами і свободами у формі прямої та непрямої дискримінації його за ознакою меншовартості.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначає характером правопорушень, ступенем вини відповідачів, глибиною душевних та фізичних страждань. Він втратив довіру до прокуратури, невизначеністю ситуації, стурбованістю і тривогою через те, що ситуація триває довго, змушений був звертатися до суду для поновлення своїх прав. Зазнав розчарування та страждання, що призвело до зміни звичного способу життя, що негативно відобразилась на його самопочутті та здоров'ї.

У зв'язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, ОСОБА_1 просить позов задовольнити та стягнення солідарно з відповідачів заподіяну моральну шкоду в розмірі 2000000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року вирішено:

"Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити."

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2018 року вирішено:

"Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат пов'язаних з розглядом справи в розмірі 42,00 грн. (сорок дві гривні 00 копійок)."

Не погодившись із даними рішеннями ОСОБА_1 та прокуратура Тернопільської області подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішень суду, просить вищенаведені рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі та стягнути із відповідачів судові витрати на суму 20292 грн. Зазначає, що рішення не відповідає принципам розумності та виваженості.

Вважає, що присуджений розмір відшкодування моральної шкоди - 2000,00 гривень є необґрунтованим, оскільки є несправедливим до його матеріальних витрат, які спричинені моральною шкодою.

Наголошує на тому, що дії прокуратури порушили його особисті немайнові права.

Також вважає, що при ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції не зазначив мотивів відхилення акту прийму - передачі надання правової допомоги.

Прокуратура Тернопільської області посилаючись на недоведеність обставин, що має значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати дані рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Зазначає, що позивач не надав жодних доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками прокуратури, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених трудових чи службових обов'язків, не довів причинно-наслідкового зв'язку між діями заподіювача та шкодою, на яку він посилається.

16 січня 2019 року прокуратура Тернопільської області подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому просила скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2018 року та постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення моральної відмовити. Також просила компенсувати за рахунок держави судовий збір за внесення апеляційної скарги у даній справі.

23 січня 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу прокуратури Тернопільської області. Вважає дану апеляційну скаргу безпідставною, а наведені аргументи необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції було вірно встановлено, що заподіяна йому моральна шкода, спричинена фактами порушення його прав протиправними рішеннями та протиправною тривалою бездіяльністю прокуратури під час досудового розслідування кримінального провадження.

В судовому засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник прокуратури Тернопільської області Свачій М.І. просила рішення суду скасувати і постановити нове, яким у позові ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнала та просила задовольнити її частково.

Заслухавши сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга прокуратури Тернопільської області підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю та рішеннями посадових осіб прокуратури Тернопільської області. При визначені розміру відшкодування суд врахував вимоги розумності та справедливості.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 у справі №607/3839/16-к, зобов'язано Тернопільську місцеву прокуратуру внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 01 квітня 2016 про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування, про що повідомити заявника у встановлені нормами КПК України термін та спосіб.

21 квітня 2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Тернопільської області від 29 липня 2016 кримінальне провадження №0000029 від 21 квітня 2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України закрито в зв'язку з відсутністю в діях працівників Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС України в Тернопільській області ознак складу кримінального правопорушення ч. 1ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2016 у справі № 607/9669/16-к, скасовано постанову слідчого СВ прокуратури Тернопільської області від 27 вересня 2016 про закриття кримінального провадження №0000029 від 21 квітня 2016 року, а матеріали кримінального провадження №0000029 від 21 квітня 2016 року направлено до прокуратури Тернопільській області для продовження досудового розслідування.

Постановою заступника начальника СВ прокуратури Тернопільського області від 18 травня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його клопотання від 16 травня 2016 року про залучення його як потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2016 року у справі № 607/9669/16-к, скасовано постанову заступника начальника СВ прокуратури Тернопільської області від 18 травня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 16 травня 2016 року про залучення як потерпілого у кримінальному провадженні №0000029 від 21 квітня 2016 року, а матеріали кримінального провадження №0000029 від 21 квітня 2016 року повернуто в прокуратуру Тернопільської області для вирішення клопотання ОСОБА_1 від 16 травня 2016 року про визнання його потерпілим.

Постановою слідчого від 30 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2017 року у справі № 607/9669/16-к, скасовано постанову старшого слідчого відділу прокуратури Тернопільської області від 30 листопада 2016 року по кримінальному провадженню внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000029 від 21 квітня 2016 року про відмову в визнанні потерпілим та зобов'язано слідчого, прокурора в кримінальному провадженні вручити ОСОБА_1 пам'ятку про процесуальні права та обов'язки потерпілого.

Постановою слідчого в ОВС СВ прокуратури Тернопільської області від 28 грудня 2017 року кримінальне провадження №0000029 від 21 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України закрито у зв'язку з відсутністю в діяннях працівників Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС України в Тернопільській області ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2017 року у справі № 607/1108/18, скасовано постанову слідчого в ОВС СВ прокуратури Тернопільської області від 28 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000029 від 21 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а матеріали кримінального провадження №0000029 від 21 квітня 2016 року направлено в СВ прокуратури Тернопільської області для продовження досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2018 року у справі № 607/14100/18, зобов'язано прокурора прокуратури Тернопільської області у кримінальному провадженні №0000029 розглянути скаргу ОСОБА_1 на недотримання строків у кримінальному провадженні, зареєстровану у прокуратурі Тернопільської області 16 липня 2018 року за вх. №1224, повідомивши заявника про результати її розгляду, у строк до трьох днів з часу отримання копії ухвали.

На даний час проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000029 від 21 квітня 2016 року, що не заперечується учасниками справи.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суду дали показання, що з часу початку проведення досудового розслідування у ОСОБА_1 пригнічений стан, він нервується і звертається до лікаря за допомогою.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000029, прокуратура Тернопільської області, щоб прикрити кримінальні правопорушення, які вчинені відносно нього посадовими особами: не вносила відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань; приховувала від нього розслідування кримінального провадження; тривалий час не визнавала його потерпілим; вчиняє незаконних дій, що викликають сумнів в об'єктивності, неупередженості та незалежності у розслідуванні; необґрунтовано зволікає з розглядом його звернень та клопотань; приймає передчасно незаконні рішення у справі. Вищенаведені дії призвели до глибоких моральних страждань, які позивач оцінює в розмірі 2 000 000 грн.

В обґрунтування цього надав копії ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року у справі №607/3839/16-к, ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2016 року у справі №607/9669/16-к, ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2016 року у справі №607/9669/16-к, ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2017 року у справі №607/9669/16-к, ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року у справі №607/1108/18.

Матеріали справи свідчать про те, що скасовуючи постанови слідчих СВ прокуратури Тернопільської області про закриття кримінального провадження, слідчі судді посилалися на неповноту досудового розслідування.

Позивач вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовував незаконними процесуальними рішеннями органів прокуратури з огляду на їх скасування слідчими суддями, що призвели до неефективного здійснення досудового розслідування слідчими СВ прокурорами у кримінальному провадженні протягом тривалого часу.

При цьому ухвалами слідчих суддів не встановлено неправомірних або незаконних дій службових осіб прокуратури, оскільки всі постанови були скасовані з посиланням на неповноту розслідування.

Таким чином, позивачем не було доведено протиправність дій службових осіб прокуратури Тернопільської області, внаслідок яких йому була заподіяна моральна шкода. Також не встановлено причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями органу прокуратури та заподіяною шкодою.

Окрім того, як пояснив представник прокуратури в суді апеляційної інстанції кримінальне провадження за фактом винесення службовими особами Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС в Тернопільській області незаконного наказу про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв'язку з відсутністю в діях працівників Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС в Тернопільській області складу кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

При цьому колегія суддів зазначає, що оскарження позивачем до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №641/2328/17.

Тому ухвали слідчих суддів про скасування постанов про закриття кримінального провадження та постанова про визнання потерпілим у кримінальному провадженні свідчать про реалізацію ОСОБА_1 передбаченого чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора в рамках кримінального провадження, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

Матеріали справи також не містять доказів про те, що посадовими особами органу прокуратури ОСОБА_1 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000029 були допущені неправомірні дії, що скривдило його і принизило його честь, гідність, ділову репутацію, від чого він зазнав утиску та обмеження у визнанні, реалізації та користуванні своїми правами і свободами у формі прямої та непрямої дискримінації його за ознакою меншовартості.

Так як вже було зазначено вище права та інтереси позивача у кримінальному провадженні були поновлені ухвалами слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Оскільки позивач не довів причино-наслідкового зв'язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається ОСОБА_1, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Безпідставними є посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на неврахування судом першої інстанції ст. 6, ст. 15 ЗУ "Про засади запобігання та протидії дискримінації". Так як даний закон 01 вересня 2016 року втратив чинність, крім положень щодо фінансового контролю, які втрачають чинність з початком роботи системи подання та оприлюднення відповідно до Закону №1700-VII від 14 жовтня 2014 року декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на підставі Закону №1700-VII від 14 жовтня 2014 року, ВВР, 2014, №49, ст. 2056, з урахуванням змін, внесених Законом №198-VIII від 12 лютого 2015 року.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Судовий збір за подання прокуратурою Тернопільської області апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. 20 коп. документально підтверджується платіжним дорученням №1669 від 12 грудня 2018 року. (а.с. 168)

З урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, а апеляційну скаргу прокуратури Тернопільської області підлягає задоволенню, - судовий збір в розмірі 1057 грн. 20 коп., сплачений апелянтом за вищенаведеними платіжними дорученням підлягає поверненню з Державного бюджету прокуратурі Тернопільської області.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокуратури Тернопільської області задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2018 року скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, понесені прокуратурою Тернопільської області (одержувач - прокуратура Тернопільської області /м. Тернопіль, вул. Листопадова, 4/ р/р 4091 в ДКСУ в м.Київ, МФО 820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098, код економічної класифікації видатків бюджету - 2800), компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 19 лютого 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.