Справа № 215/2784/19
2-з/215/17/19
У Х В А Л А

20 травня 2019 року Суддя Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленко М.І., розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

17.05.2019 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вживати заходів щодо розпорядження, зокрема заходів щодо відчуження житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою за цією ж адресою, площею 0,053 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог заявник ОСОБА_1 вказує, що звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування від 26.03.2019, за яким відповідач отримала від позивача в дар вказаний житловий будинок та земельну ділянку під ним, після чого позбавила дарувальника можливості користуватися вказаним житлом після розірвання шлюбу, а також ОСОБА_2 вживає заходів для продажу будинку, що створює загрозу безповоротної втрати дарунка, який має для дарувальника велику немайнову цінність. Оскільки відповідач ОСОБА_2 може розпорядитись вказаним майном та здійснити його відчуження на користь третіх осіб, а це в подальшому ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, позивач ОСОБА_1 просить накласти арешт на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, та заборони вживати заходів щодо розпорядження, зокрема заходів щодо відчуження вказаного майна.

Розгляд заяви про забезпечення позову, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, проводиться без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.03.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки за тією ж адресою.

На адресу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 17.05.2019 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування від 26.03.2019, за яким відповідач отримала від позивача в дар вказаний житловий будинок та земельну ділянку під ним.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як видно з позовної заяви, об`єктом спору є договір дарування від 26.03.2019, згідно якого ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок з господарчими спорудами та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що дійсно наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову та існують ризики утруднення виконання рішення у разі задоволення позову, оскільки відповідач ОСОБА_2 , усвідомлюючи необхідність виконання рішення суду в примусовому порядку, у разі задоволення позовної заяви, може відчужувати належне їй майно, а саме житловий будинок з господарчими спорудами та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до оспорюваного договору дарування.

Але суд вважає, що достатнім для забезпечення виконання рішення суду в подальшому, має бути застосований захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження, оскільки зазначене майно не є предметом спору між сторонами та накладення арешту призведе до порушення права власності.

Таким чином, суд вважає необхідним заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково, та забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування, шляхом встановлення заборони на відчуження житлового будинку з господарчими спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3

На підставі п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Встановити заборону відчуження житлового будинку з господарчими спорудами тв. Земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,053 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею.

Ухвала підписана суддею 20.05.2019.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: