Справа № 209/2739/18
Провадження № 2/209/272/19
РІШЕННЯ

іменем України

"23" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу № 209/2739/18 (номер провадження 2/209/272/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Індустріальний районний у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру стягнених аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити, що розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини, не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.

В обґрунтування свого позову вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дитину - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.01.2009 року серії НОМЕР_4, актовий запис № 726, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Оскільки дитина зачата і народжена не у шлюбі, а батько дитини, ОСОБА_2, відмовився визнавати походження дитини від себе, на підставі статті 135 Сімейного кодексу України запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень здійснено за її прізвищем та громадянством, а ім'я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою. 31.08.2012 року між нею і батьком дитини було укладено шлюб, зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрацій актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 31.08.2012 року серії НОМЕР_3, актовий запис № 439. Після укладення шлюбу батько дитини визнав походження дитини від себе, та Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, керуючись статтею 134 Сімейного кодексу України, вніс відповідні зміни до актового запису про народження та видав нове свідоцтво про народження від 26.09.2012 року серії НОМЕР_5. Батьком дитини у новому свідоцтві про народження записано ОСОБА_2 Разом з тим сімейне життя у них не склалося, ведення спільного господарства, сумісне проживання та шлюбні стосунки фактично припинилися у 2013 році. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати з нею і перебувала на її триманні. Водночас ОСОБА_2 почав ухилятися від своїх обов'язків щодо утримання дитини. Такі обставини стали підставою для звернення до суду з позовами про стягнення аліментів на утримання дитини та розірвання шлюбу. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.04.2013 року у справі № 109/1110/13-ц з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.03.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.05.2015 року у справі №- І 9/993/15-ц шлюб між ними було розірвано. Разом із тим з моменту фактичного припинення між ними шлюбних відносин у 2013 році ОСОБА_2 припинив брати участь у вихованні та розвитку дитини. Свідомого нехтуючи своїми обов'язками щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання і підготовку до самостійного життя, ОСОБА_2 повністю припинив будь-яке спілкування з дитиною, не приділяв їй батьківської турботи, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створював умов для отримання дитиною освіти. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона створила нову сім'ю. 30.06.2017 року між нею і ОСОБА_5 укладено шлюб, який зареєстровано Дніпровським районним у місті Кам'янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30.06.2017 року серії НОМЕР_6, актовий запис № 250. ІНФОРМАЦІЯ_10 у такому шлюбі народилася дитина, ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.01.2018 року серії НОМЕР_7, актовий запис № 21, виданим Дніпровським районним у місті Кам'янське відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Наразі їх спільна з відповідачем дитина проживає з нею та її чоловіком, знаходиться на її утриманні. Чоловік взяв на себе обов'язки щодо її виховання і розвитку та бажає її усиновити має на це переважне право. Проте наявність у Відповідача батьківських прав щодо дитини не дозволяє здійснити таке усиновлення. На момент ухвалення рішення суду у справі № 209/1110/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини мінімальний щомісячний розмір аліментів на одну дитину дорівнював 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак із внесення законодавчих змін, мінімальний щомісячний розмір аліментів на одну дитину збільшено до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже розмір стягуваних з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини слід привести у відповідність із законодавчо встановленим мінімумом.

25.10.2018 року третя особа - Орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради надала суду заяву про заміну її на Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Індустріальної районної у місті Дніпрі ради.

29.10.2018 року відповідачем ОСОБА_2 було надано відзив на позовну заяву. Згідно змісту відзиву відповідач зазначив, що позовні вимоги він визнає частково, а саме визнає в частині заявленого мінімального розміру аліментів, який на даний час встановлений ст.182 СК України та не може бути меншим на одну дитину, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині позову, про позбавлення його - батька дитини батьківських прав заперечує в повному обсязі. По суті та обставин справи зазначає, що вони із позивачем зустрічались, надалі почали жити разом повноцінною сім'єю, вели спільний побут, господарство, будували сім'ю на почуттях любові та поваги один до одного. Позивач завагітніла і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3. Після народження сина позивач виявила бажання бути матір'ю - одиначкою, саме тому син був записаний на прізвище матері, але по батькові в свідоцтві про народження син зареєстрований його ім'ям. З тих самих підстав вони не реєстрували шлюб. Вони продовжували жити однією сім'єю, виховували сина. Практично перед тим, як сину виконалось три роки, вони уклали шлюб та через місяць після реєстрації шлюбу він визнав походження дитини, а Дніпровський відділ державної реєстрацій актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, керуючись статтею 134 Сімейного кодексу України, вніс відповідні зміни до актового запису про народження та видав нове свідоцтво про народження від 26.09.2012 року серії НОМЕР_5. Батьком дитини у новому свідоцтві про народження записано його - ОСОБА_2 Сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому випадку призвело до припинення між ними сімейних відносин. Син залишився проживати з матір'ю - позивачкою. Вони залишились проживати у місті Кам'янське (Дніпродзержинськ), він переїхав у м. Дніпро (Дніпропетровськ). Спочатку він підтримував відносини із сином, навідувався до нього. Але позивач зробила все можливе задля того, щоб він нібито самоусунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Він працює на державній службі (в правоохоронній системі) і дорожить своєю посадою та роботою. Позивач постійно писала на нього різні скарги за його місцем роботи, ці скарги розглядались керівництвом, та оскільки позивачка постійно провокувала його на конфлікт, все це змусило його самоусунутись від зустрічей з сином. 24 квітня 2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська було зобов'язано його сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.03.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Аліменти він сплачує регулярно (заборгованості немає) та ніколи не відмовлявся від матеріального утримання сина навіть до звернення позивачки до суду. Він розуміє, що утримання та виховання сина не залежить від їх стосунків з позивачем. 06 травня 2015 року їх шлюб із ОСОБА_1 було розірвано за ініціативою позивачки. 19 листопада 2015 року ОСОБА_1 зверталась в суд з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд закордон неповнолітньої дитини. Причому вона хотіла отримати безстроковий виїзд в країни Європи та США до настання дитині 16 років. Він, як батько особисто приймав участь у цьому спорі, заперечував проти виїзду, оскільки розумів, що метою цього звернення було не разове відвідування якоїсь країни, а виїзд на постійне місце проживання. Вважає, що саме з цією самою метою подається і цей позов. Вважає що батьки мають рівні права та обов'язки по відношенню до їх дитини, але позивач жодного разу не дзвонила йому, не пропонувала зустрітись із сином, а на його дзвінки була настроєна категорично, агресивно та постійно ображала. Вважає, що позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновку виконкому та попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017р.). Він бере участь у вихованні свого сина, сплачує аліменти та бориться за нього у кожному судовому засіданні які ініціює позивака. Він не спілкується з сином особисто, так як вони живуть різних містах, його робота передбачає подобовий графік, окрім того позивач не надає йому такої можливості. Він мав бажання подавати в суд позов про визначення часу для спілкування з дитиною, але все сподівався на мирне вирішення цього питання, що з часом позиція колишньої дружини зміниться, не хотів руйнувати психіку сина на випадок виникнення конфліктної ситуації з його матір'ю. Тим більш позивачка влаштувала своє життя, утворила сім'ю. Зараз, він розуміє, що позов в суд про визначення часу для спілкування з дитиною - є необхідною законною мірою. Він проти, щоб якийсь чоловік, всиновлював його сина, оскільки в нього є батько. Вказує на те, що підстави які викладені позивачем надумані та спростовуються його доводами. Він - батько дитини, любить його, бориться за його права та за право бути батьком своєї дитини і заперечує проти позбавлення його батьківських прав, так як вважає даний позов безпідставним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.10.2018 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради , на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - орган опіки та піклування - виконавчий комітет Індустріальний районний у місті Дніпрі ради.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.10.2018 року підготовче провадження закрито, та призначено справу до судового розгляду по суті.

27.11.2018 року позивачем ОСОБА_1 надано відповідь на відзив. Згідно змісту відповіді на відзив зазначає, що не мешкала з відповідачем однією сім'єю, її місцем проживання з 19.09.2008 року дійсно є м. Кам'янське Дніпропетровської області, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті, разом з тим згідно відмітки у паспорті ОСОБА_2 його місцем проживання з 20.09.1999 року є АДРЕСА_1. До того ж відповідно до наявної у матеріалах справи службової характеристики ОСОБА_2 у період народження їх спільної дитини та до 2010 року включно він навчався у м. Дніпрі в університеті внутрішніх справ. Обставини їх проживання у різних місцях ще до моменту розірвання шлюбу, яке відбулося за рішенням суду від 06.05.2015 року, підтверджуються також інформацією, зазначеною у виконавчому листі від 15.05.2013 року у справі про стягнення аліментів. Зазначені обставини в цілому спростовують твердження ОСОБА_2 щодо їх спільного проживання однією сім'єю після народження дитини. Зазначає, що ОСОБА_2 залишив її одну з маленькою дитиною на руках, до того ж ОСОБА_2 відмовився добровільно брати участь в утриманні дитини, ухилившись від виконання відповідних обов'язків, тому вона змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів у примусовому порядку, він жодного разу не брав участі у додаткових витратах на дитину. Твердження ОСОБА_2, що вона мала на меті отримати виїзд з дитиною на постійне місце проживання за кордон є надуманими, такими, що не відповідають дійсності, насправді позовні вимоги стосувалися її наміру виїжджати разом із дитиною до різних країн світу, зокрема країн Євросоюзу та США, з метою гармонійного розвитку дитини, її духовного виховання та розширення кругозору, можливість виїзду з дитиною на постійне місце проживання за кордон не розглядалася, а також не готувалися і не подавалися відповідні документи до компетентних органів з цього питання. Зазначає, що у відзиві на позов ОСОБА_2 визнає, що самоусунувся від своїх обов'язків щодо виховання та розвитку дитини і не спілкується із нею при цьому намагається перекласти на неї забезпечення виконання ним своїх обов'язків щодо виховання дитини. Відповідач постійно плутає обов'язки з утримання дитини та обов'язки з її виховання. ОСОБА_2, хоча й виконує рішення суду щодо сплати аліментів, проте свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дитини, оскільки не піклується про неї, не проявляє батьківської турботи і уваги, не займається її вихованням та духовним розвитком, не цікавиться життям, розвитком та здоров'ям дитини, подарунків дитині не дарує, зі святами не вітає, не проявляє жодного інтересу до життя дитини, що впливає на її фізичний та моральний стан. ОСОБА_2 з власної ініціативи не спілкується з дитиною та живе своїм життям. Водночас жодних перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з дитиною не має. ОСОБА_2 за власним бажанням, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов'язками самоусунувся від виховання дитини, не цікавиться її життям, до школи не з'являється, знаючи де мешкає дитина, не відвідує її, не шукає жодних способів для спілкування з дитиною і нічого не робить для налагодження з нею відносин. ОСОБА_2 навіть не відомо на що хворіє його дитина та чи потребує вона допомоги. Зазначені обставини у сукупності свідчать про повне та свідоме ігнорування відповідачем життя його дитини, відсутність у нього батьківських почуттів до дитини. Фактично її чоловік взяв на себе обов'язки щодо виховання і розвитку дитини, від виконання яких ухиляється ОСОБА_2 Дитина вважає її чоловіка своїм батьком, а він бажає її усиновити. Проте ОСОБА_2 безпідставно заперечує проти усиновлення дитини її чоловіком, що не дозволяє здійснити таке усиновлення у визначний законом спосіб. Таким чином відмовляючи дитині у власному батьківському піклуванні, ОСОБА_2 також перешкоджає в отриманні дитиною такого піклування від чоловіка, який хоча й не є її біологічним батьком, проте виховує її та піклується про неї як про власну дитину. Відповідач як батько не зробив нічого для того, щоб налагодити відносини із дитиною, до органів соціального супроводу не звертався та їх послугами не користувався, не ініціював встановлення у позасудовому чи судовому порядку умов своєї участі у вихованні дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.11.2018 року залучено до участі у справі орган опіки та піклування- адміністрацію Дніпровського району Кам'янської міської ради.

22.12.2018 року відповідач ОСОБА_2 надав суду заперечення на відповідь на відзив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3.

09.01.2019 року позивачем ОСОБА_1 подано письмові пояснення по справі, відповідно до яких зазначає, що відповідач активно перешкоджає у реалізації прав дитини на гармонійний розвиток особистості, доступ до світових культурних та інших духовних цінностей, духовне виховання і розширення кругозору, зобороняючи її виїзд закордон. ОСОБА_2 не просто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, але й зловживає своїми батьківськими правами, що безпосередньо шкодить інтересам дитини. При цьому відповідач не заперечує і визнає, що самоусунувся від своїх обов'язків щодо виховання та розвитку дитини і не спілкується із нею. Зазначені обставини є самостійною і достатньою підставою позбавлення Відповідача батьківських прав згідно пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.02.2019 року зобов'язано орган опіки та піклування - виконавчий комітет Індустріальний районний у місті Дніпрі ради, надати належним чином оформлений висновок щодо можливості позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.03.2019 року зобов'язано орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради, надати належним чином оформлений висновок щодо можливості позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила при винесенні рішення врахувати обставини, викладені в позовній заяві та запереченнях на відзив відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3, не заперечував проти збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

Третя особа - Орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради, в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, також надали висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3

Третя особа - виконавчий комітет Індустріальний районний у місті Дніпрі ради, в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, надали суду акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 05.12.2018 року.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження, що видане 06.10.2009 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 726, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини зазначений ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1 (а.с.6).

31.08.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрацій актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 31.08.2012 року серії НОМЕР_3, актовий запис № 439 (а.с.7).

Після укладення шлюбу батько дитини - відповідач ОСОБА_2 визнав походження дитини від себе, та Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, керуючись статтею 134 Сімейного кодексу України, вніс відповідні зміни до актового запису про народження та видав нове свідоцтво про народження від 26.09.2012 року серії НОМЕР_5. Батьком дитини зазначено - ОСОБА_2

Згідно змісту позову та наданих суду пояснень, сімейне життя у сторін не склалося, ведення спільного господарства, сумісне проживання та шлюбні стосунки фактично припинилися у 2013 році. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати з позивачем і перебувала на її утриманні.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.04.2013 року у справі № 109/1110/13-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.03.2013 року до досягнення дитиною повноліття, про що Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 15.05.2013 року було видано виконавчий лист (а.с.65).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.05.2015 року у справі №-209/993/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано(а.с.9).

30.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований Дніпровським районним у місті Кам'янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30.06.2017 року серії НОМЕР_6, актовий запис № 250 (а.с.10).

У ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася дитина, ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.01.2018 року серії НОМЕР_7, актовий запис № 21, виданим Дніпровським районним у місті Кам'янське відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.11).

Згідно довідки про реєстрацію та склад сім'ї ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/24681 від 22.08.2018 року малолітній ОСОБА_3 2009 р.н. зареєстрований та мешкає разом із матір'ю ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_6, 2018 р.н. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.20).

Згідно акту обстеження умов проживання від 20.08.20148 року, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2, де мешкають: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6. За результатами обстеження встановлено, що малолітні діти забезпечені всім необхідним для нормального життя та розвитку (а.с. 13).

Згідно змісту позову та пояснень позивача, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин у 2013 році ОСОБА_2 припинив брати участь у вихованні та розвитку дитини. Свідомого нехтуючи своїми обов'язками щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання і підготовку до самостійного життя, ОСОБА_2 повністю припинив будь-яке спілкування з дитиною, не приділяв їй батьківської турботи, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створював умов для отримання дитиною освіти.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав, суд керується наступними нормами права та виходить з наступного.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно характеристики, виданої ДНЗ № 34 «Незабудка» КМР, за час відвідування ОСОБА_3 ДНЗ № 24, вихованням дитини займалася мати, тато декілька разів відвідував дитину в молодшій групі і більше не з'являвся. Мати приймала активну участь в житті групи і була зацікавлена у вихованні і розвитку дитини, здійснювала належний догляд (а.с.14).

Згідно характеристики, виданої КЗ «Середня загальноосвітня школа №30» Кам'янської міської ради від 28.08.2018 року ОСОБА_3 врівноважений, працелюбний, вихований, чуйний хлопець. Мати приділяє увагу вихованню і навчанню сина. Батько з сім'єю не проживає. Мати бере активну участь у житті класу, батьківські збори, шкільні свята, позакласні заходи сина відвідує тільки мама, з татом ОСОБА_3 вчитель не знайомий (а.с.15).

Згідно п.2 ч.1 ст.164 цього Кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування всіх обставин справи.

У пункті 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до положень ст. 214 СК України, ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" органами опіки та піклування є державні органи адміністрації районів, районів в містах Києві та Севастополі, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року "Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав" висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.

ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, де створені належні житлово-побутові умови, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 05.12.2018, складеним спеціалістами служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради (а.с.85).

Відповідач ОСОБА_2 працює у черговій частині Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області на посаді інспектора-чергового, за місцем роботи характеризується позитивно, не є алкоголіком чи наркоманом, щомісячно сплачує кошти на утримання сина, що підтверджується службовою характеристикою, довідкою про доходи від 02.04.2019 №2006 (а.с.41, 45).

Згідно висновку органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, гр. ОСОБА_2, категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. На засідання комісії з питань захисту прав дитини пояснив, що має напружені стосунки з колишньою дружиною, яка намагається відсторони його від дитини. Зазначив, що внаслідок об'єктивних причин позбавлений можливості в повну міру виконувати свої батьківські обов'язки. Проаналізувавши обставини, ураховуючи те, що позбавлення батьківських прав є надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності батьків, документи, які свідчать про наявність обставин для позбавлення батьківських прав в повній мірі - відсутні, узявши до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 10.04.2019, орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Таким чином, виходячи з встановлених в судовому засіданні фактів, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги докази та пояснення позивача, надані суду заперечення відповідача стосовно пред'явлених позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав, що не суперечить зібраним по справі доказам, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час з сином не бачиться, його вихованням не займається, та не приділяє належної уваги вихованню сина через напружені відносини, що склалися між ним на матір'ю дитини ОСОБА_1, що з об'єктивних причин позбавляє його можливості у повній мірі виконувати свої батьківські обов'язки. Однак суд погоджується з висновком, наданим органом опіки та піклування, та вважає відсутніми виключні обставини для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина.

Щодо вимог позивачки про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина, які стягнуті на її користь, то в цій частині суд задовольняє позовні вимоги та виходить з наступного.

Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ від 27.02.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.182 СК України (в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018, надалі по тексту - "СК України"), при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи внесення змін до Сімейного Кодексу України, а саме збільшення мінімального розміру аліментів на неповнолітню дитину, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 704,80 грн. судового збору. Враховуючи результати розгляду справи, сплачений позивачем судовий збір стягненню не підлягає, та відноситься на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Індустріальний районний у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення стягнених аліментів - задовольнити частково .

Збільшити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_1, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.04.2013 року.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, ІПН НОМЕР_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, щомісячно в сумі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_1 користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 03 травня 2019 року.

Суддя О.О. Лобарчук