ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 619/3611/17

Провадження № 22-ц/818/1276/19

28 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області,

відповідачі - ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, СТОВ «Вільне»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2018 року (суддя Остропілець Є.Р.)

по справі за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, СТОВ «Вільне» про визнання наказів незаконними, договорів оренди землі недійсними, скасування їх реєстрації, визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку,-

встановив:

У листопаді 2017 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, СТОВ «Вільне» , в якому просив:

-визнати незаконними та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області №1996-СГ від 26.08.2014 року про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Дергачівської міської ради на території Дергачівського району Харківської області;

-визнати незаконними та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області №2473-СГ від 06.10.2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, розташованої на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту Дергачівського району Харківської області та надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 із земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років;

-визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 27.10.2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 , державної власності сільськогосподарського призначення, площею 22,7000 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для ведення фермерського господарства терміном на 49 років та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки; визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки, укладені між ОСОБА_1 та СТОВ «Вільне», загальною площею 22,7000 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) та скасувати державну реєстрацію права суборенди земельної ділянки;

-зобов`язати ОСОБА_1 повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 22,7000 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), розташовану на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту Дергачівського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області №1996-СГ від 26.08.2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, розташованої за межами населеного пункту Дергачівської міської ради на території Дергачівського району Харківської області орієнтовною площею 22,7000 га за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства.

У подальшому, наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області №2473-СГ від 06.10.2014 року затверджено, розроблений ПП «Перспектива-Земля» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, розташованої на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту Дергачівського району Харківської області та надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 20,7000 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.

На підставі вказаного наказу, між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 27.10.2014 року укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення, площею 22,7000 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для ведення фермерського господарства терміном на 49 років.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 31.10.2014, номер запису про інше речове право 7583694, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16989300.

Рішенням LI сесії VІ скликання №1080-43 від 21.07.2017 року затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що надана в оренду ОСОБА_1

Листом ГУ Держгеокадастру у Харківській області №П-2374/0/14-2007/0/21-15 від 23.12.2015 року ОСОБА_1 надано згоду на передачу вищевказаної земельної ділянки в суборенду.

У подальшому, ОСОБА_1 передала на підставі договору від 14.12.2015 року в суборенду вищевказану земельну ділянку Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Вільне» строком на 48 років, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 14.12.2015 року здійснено запис про інше речове право 12848929.

Уклавши договір оренди земельної ділянки, ОСОБА_1 не створила фермерського господарства, а через певний час передала отриману в оренду землю в суборенду СТОВ «Вільне».

Крім цього, опрацюванням відомостей, розміщених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що між ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 05.09.2014 року укладено договір оренди землі державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, загальною площею 47,6279 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ), розташована за межами населених пунктів на території Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.09.2014 за №7157746.

У подальшому, ОСОБА_1 передала на підставі договору від 01.02.2016 року в суборенду вищевказану земельну ділянку ТОВ «АГРОСВІТ ПЛЮС» строком на 48 років. Тобто, остання вже отримувала земельну ділянку для ведення фермерського господарства.

Позивач вважав, що вказаний наказ прийнято з порушенням вимог ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, ст.ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», вважаючи що ОСОБА_1 отримала земельну ділянку як фізична особа, а в подальшому передала земельну ділянку товариству в суборенду, з основною метою - обхід участі в земельних торгах.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2018 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Харківської області Гончаренко А.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що порушення інтересів держави полягає у недотриманні ГУ Держземагентства у Харківській області вимог законодавства, що призвело до незаконної передачі ОСОБА_1 земельної ділянки, з подальшою її передачею в суборенду СТОВ «Вільне», без проведення обов`язкових земельних торгів (аукціону). ОСОБА_1 фактично отримала земельні ділянки не для ведення фермерського господарства, а для іншої підприємницької діяльності. Також апелянт посилався на те, що необґрунтованим є твердження суду, що прокурором не надано належних та допустимих доказів, що оспорюванні накази та договори оренди суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держземагентство у Харківській області зазначає, що оскаржуване рішення є законним та таким, що постановлене у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

СТОВ «Вільне" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що оспорюваний договір суборенди земельної ділянки, укладений з СТОВ «Вільне», за формою та змістом відповідає вимогам закону, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним.

Крім того, позивач звернувся до суду за межами строку позовної давності без надання доказів поважності причин його пропуску, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності прокурором порушень вимог земельного законодавства під час вирішення питання про надання ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки. Крім того, прокурором пропущено строк звернення до суду за захистом інтересів держави.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не в повному обсязі відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області №1996-СГ від 26.08.2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, розташованої за межами населеного пункту Дергачівської міської ради на території Дергачівського району Харківської області орієнтовною площею 22,7000 га за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства.

У подальшому, наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області №2473-СГ від 06.10.2014 року затверджено розроблений ПП «Перспектива-Земля» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, розташованої на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту Дергачівського району Харківської області та надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 20,7000 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.

На підставі вказаного наказу, між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та громадянкою ОСОБА_1 27.10.2014 року укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення, площею 22,7000 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для ведення фермерського господарства терміном на 49 років.

Відповідно до п. 42 Договору, договір оренди набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 31.10.2014 року, номер запису про інше речове право 7583694, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16989300.

Рішенням LI сесії VІ скликання №1080-43 від 21.07.2017 року затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що надана в оренду ОСОБА_1 ..

Так, відповідно до висновку нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 368015,18 грн.

Крім цього встановлено, що листом ГУ Держгеокадастру у Харківській області №П-2374/0/14-2007/0/21-15 від 23.12.2015 року ОСОБА_1 . надано згоду на передачу вищевказаної земельної ділянки в суборенду.

У подальшому ОСОБА_1 передала 14.12.2015 року на підставі договору в суборенду вищевказану земельну ділянку СТОВ «Вільне» строком на 48 років, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 14.12.2015 року здійснено запис про інше речове право 12848929.

Згідно статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди.

За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться в разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні. Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство».

Так, згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Частинами другою та четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК Українидо змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України «Про фермерське господарство»).

Крім того, Закон України «Про фермерське господарство» передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми цього Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови.

З огляду на зазначене, при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Законувідомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

З листа головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області №3.1/8732 від 29.09.2017 року вбачається, що за ОСОБА_1 на праві власності сільськогосподарська техніка, самохідні машини та механізми не обліковуються.

Згідно повідомлення головного управління ДФС у Харківській області ОСОБА_1 не є засновником фермерських господарств.

Сторонами не заперечується, що фермерське господарство ОСОБА_1 . створено не було, земельну ділянку передано нею в суборенду СТОВ «Вільне».

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральних засадам суспільства, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків що обумовлені ним.

Договір, укладений на підставі правового акту органу державної влади має відповідати цьому акту (ст. 648 ЦК України).

Отже, встановивши, що після отримання на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області № 1259-СГ від 16.06.2014 року та договору оренди 05.09.2014 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми фермерське господарство ОСОБА_1 створено не було і у встановленому законом порядку не зареєстровано, натомість земельну ділянку на строк 48 років передано іншій особі, у зв`язку з чим земельну ділянку було отримано поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність встановлених законом підстав для задоволення заявленого прокурором позову.

Крім того, зазначаючи в судовому рішенні про пропуск позивачем строку позовної давності, на застосуванні якого наполягали відповідачі, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний договір оренди був підписаний 27.10.2014 року, а керівник Дергачівської місцевої прокуратури звернувся до суду 01.11.2017 року. Оскаржуваний наказ №2473-СГ, який на думку позивача суперечить інтересам держави був прийнятий 06.10.2014 року державним органом, а тому держава могла саме з цього часу дізнатися про порушення її прав.

Проте такі висновки суду суперечать вимогам закону.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

У позовній заяві прокурор зазначає, що оскільки Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є відповідачем у справі, а одна й та сама особа (орган) не може бути одночасно позивачем і відповідачем за цим же позовом, оскільки це суперечить нормам цивільного законодавства, у спірних правовідносинах відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції, у зв`язку з чим звертаючись із даним позовом прокурор набуває статусу позивача.

Відсутність органу державної влади, уповноваженого реагувати на порушення закону у сфері розпорядження земельними ділянками державної форми власності, у відповідності до вимог ст. 131-1 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов`язок представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, шляхом пред`явлення та підтримання у суді відповідного позову.

Таким чином, Дергачівська місцева прокуратура не знала та не могла знати про наявність порушень вимог законодавства до моменту отримання матеріалів з ГУ Держгеокадастру у Харківській області 21.06.2017 року, тобто після надходження вищевказаних наказів та договору оренди до місцевої прокуратури, то строки позовної давності не пропущено.

До того ж, при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було прийнято до уваги роз`яснення, які містяться у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже одночасне застосування аргументації про безпідставність позовних вимог та сплив позовної давності є несумісним, та взаємовиключним обґрунтуванням судового рішення, та є підставою для його скасування.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 368, 376, 380, 382-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2018 - скасувати, прийняти нову постанову.

Позов Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області №2473-СГ від 06.10.2014 року про затвердження, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, розташованої на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту Дергачівського району Харківської області та надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 із земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років;

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 27.10.2014 року, укладеного між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 , державної власності сільськогосподарського призначення, площею 22,7000 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для ведення фермерського господарства терміном на 49 років та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки;

Визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Вільне», загальною площею 22,7000 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) та скасувати державну реєстрацію права суборенди земельної ділянки;

Зобов`язати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 22,7000 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), розташовану на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту Дергачівського району Харківської області.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь прокуратури Харківської області (код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 11 920, 23 гривень та 17 880,35 гривень за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.05.2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко