Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 754/17820/15-ц

провадження № 61-22813св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого -Стрільчука В. А.,
суддів:Кузнєцова В. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),Погрібного С. О., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року у складі судді Клочко І. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2018 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Соколової К. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») про зобов`язання виконати умови кредитного договору.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 серпня 2008 року між ним та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ним укладений кредитний договір № ML-008/233/2008, за умовами якого банк зобов`язався надати йому грошові кошти у розмірі 74 286,56 дол. США зі сплатою 5,49 процентів річних, строком до 01 серпня 2023 року. Також, 01 серпня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ним та банком укладений іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка, загальною площею 0,1122 га, що знаходиться у садівницькому товаристві «Рибак» у с. Трипіллі Обухівського району Київської області та земельна ділянка, загальною площею 0,120 га, що знаходиться у садівницькому товаристві «Рибак» у с. Трипіллі Обухівського району Київської області.

01 серпня 2008 року відповідач надав йому транш у розмірі 30 450,00 дол. США, 07 жовтня 2008 року надав транш у розмірі 8 062,21 дол. США. Проте, починаючи із 2009 року на його неодноразові звернення від 11 березня, 12 червня 2009 року, 01 квітня 2010 року та 25 вересня 2015 року відповідач безпідставно відмовляв у наданні останнього траншу у сумі 36 216, 56 дол. США, чим істотно порушує його права та не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у той час, як він своєчасно та у повному обсязі виконує всі взяті на себе зобов`язання, не має простроченої заборгованості.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що зобов`язання мають виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, позивач просив суд зобов`язати ПАТ «ОТП Банк» виконати умови кредитного договору від 01 серпня 2008 року № ML-008/233/2008 та надати йому транш у сумі 36 216,56 дол. США.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року позов задоволено. Зобов`язано ПАТ «ОТП Банк» виконати умови кредитного договору від 01 серпня 2008 року № ML-008|233|2008 та надати ОСОБА_1 транш у сумі 36 216,56 дол. США.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року залишено без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки сторони уклали кредитний договір, дійшли згоди щодо його умов, визначили загальну суму кредиту, банк надав частину грошових коштів позичальнику, тому відмова відповідача у видачі іншої частини кредитних коштів суперечить умовам укладеного між сторонами кредитного договору.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У березні 2018 року ПАТ «ОТП Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що у зв`язку з інфляцією національної валюти, вартість заставного майна була значно нижча ніж сума кредиту, тому відповідачем направлявся позивачу лист про надання документів, що підтверджують наявність у останнього доходів не менших ніж сума кредиту. Оскільки зазначена вимога позивачем не була виконана, відповідач вбачав високі ризики неповернення кредиту, а тому згідно з приписами статті 1056 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відмовив у видачі частини суми кредиту. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження використання кожного траншу кредиту, у зв`язку із чим рішенням кредитного комітету відмовлено у надані дозволу ОСОБА_1 на отримання останнього траншу кредиту у розмірі 36 216,56 дол. США.

У жовтні 2018 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу ПАТ «ОТП Банк», у якому заявник просить відхилити указану касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню. Заявник зазначає, що посилання відповідача на постанову Національного банку України від 04 грудня 2008 року № 4 «Про окремі питання діяльності банків» є безпідставними, оскільки вказана постанова носить рекомендаційний характер та не може мати вищої юридичної сили ніж ЦК України. Положеннями кредитного договору не передбачено обов`язок позичальника надати документи, що підтверджують відповідність його доходу сумі кредиту. Позивач належним чином виконував свої обов`язки за кредитним договором, жодного разу не прострочив сплату кредитних коштів та процентів, а тому має право розраховувати, що й інша сторона буде належним чином виконувати свої обов`язки.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ «ОТП Банк» підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого ПАТ «ОТП Банк», 01 серпня 2008 року уклали кредитний договір № МL-008/233/2008, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 74 826,56 дол. США зі строком повернення грошових коштів до 01 серпня 2023 року, зі сплатою за користування кредитними коштами плаваючої процентної ставки, яка складається із фіксованого відсотку 5,49 процентів річних, плюс FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку). Кредитні кошти банку чи їхня частина, надаються позичальнику однією сумою чи частинами («Траншами») у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором.

Із метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 01 серпня 2008 року між сторонами укладений іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка, загальною площею 0,1122 га, що знаходиться у садівницькому товаристві «Рибак» у с. Трипілля Обухівського району Київської області та земельна ділянка, загальною площею 0,120 га, що знаходиться у садівницькому товаристві «Рибак» у с. Трипілля Обухівського району Київської області.

01 серпня 2008 ЗАТ «ОТП Банк» надав ОСОБА_1 транш у розмірі 30 450,00 дол. США, 07 жовтня 2008 - у розмірі 8 062,21 дол. США.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача із вимогою надати наступний транш у розмірі 36 216,56 дол. США .

Листами від 06 січня 2009 року № 008-01-3/15, від 10 липня 2009 року № 008-01-3/950, від 31 березня 2009 року № 008-01-3/466 та від 20 жовтня 2015 року № 008-5/996 ПАТ «ОТП Банк» відмовляв позивачу у видачі вказаного траншу, із посиланням на Постанову Національного банку України № 413 від 04 грудня 2008року та положення пункту 1.3.1.13 частини 2 укладеного між сторонами кредитного договору, а саме листом від 31 березня 2009 року банк вимагав вчинення юридичних дій - надання ОСОБА_1 документа, що підтверджує наявність у нього, як позичальника, доходів у валюті кредиту у сумі, не меншій за суму кредиту.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

За змістом частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1056 ЦК України встановлено, що кредитодавець має право відмовитися від надання позичальникові передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі порушення процедури визнання позичальника банкрутом або за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернений.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зобов`язуючи ПАТ «ОТП Банк» надати позивачу транш у сумі 36 216,56 дол. США, суди попередніх інстанцій виходили із того, що сторони уклали кредитний договір, дійшли згоди щодо його умов, визначили загальну суму кредиту, банк надав частину грошових коштів позичальнику, а тому відмова відповідача у видачі іншої частини кредитних коштів суперечить умовам укладеного між сторонами кредитного договору.

Верховний Суд не погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Вимогами пункту 1.3 частини 2 кредитного договору передбачено момент виникнення права позичальника на отримання кредиту.

У підпункті 1.3.2.12 пункту 1.3.2 частини 2 кредитного договору вказано, що у випадку використання позичальником кредиту на проведення ремонту чи на інші споживчі цілі, право позичальника на отримання кредиту виникає з моменту укладення інших договорів (правочинів), чи вчинення інших юридичних дій за вимогою банку.

Згідно з підпунктом 1.7.2 пункту 1.7 частини 2 кредитного договору банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами відповідно до кредитних заявок позичальника. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу, якщо інше не передбачено цим договором.

Судами установлено, що у зв`язку з інфляцією національної валюти, вартість заставного майна, яке є забезпеченням виконання кредитних зобов`язань, значно нижча ніж сума кредиту. Листом від 31 березня 2009 року ЗАТ «ОТП Банк» направлено вимогу до позивача про вчинення юридичних дій, а саме надання документу, що підтверджує наявність у нього, як позичальника, доходів у валюті кредиту у сумі, не меншій за суму кредиту. Вказана вимога позивачем не виконана, чим порушено вказані вище вимоги кредитного договору.

Висновок судів попередніх інстанцій про те, що у позивача не виник обов`язок надати документ, що підтверджує наявність у нього доходів у валюті кредиту у сумі, не меншій за суму кредиту, оскільки наведені вище положення кредитного договору стосуються виключно придбання нерухомого майна, у той час кредитні кошти надавалася позивачу для споживчих цілей, є помилковим з огляду на таке.

Статтею 1 Законом України «Про споживче кредитування» встановлено, що споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Аналіз зазначеного визначення терміну «споживчий кредит», дає підстави дійти до висновку, що отримання кредитних коштів для придбання нерухомого майна по своїй суті є споживчим кредитом.

Крім того, згідно з пунктом 1.7.1 кредитного договору банк здійснює видачу кредиту позичальнику лише за умови відповідності умов цього договору умовам рішенням кредитного комітету банку.

Підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 частини 2 кредитного договору передбачено права банку не виконувати будь-яких вимог позичальника, у тому числі не надавати кредит позичальнику, якщо їх виконання протирічить зобов`язанням позичальника за цим договором чи рішенню кредитного комітету банку.

Відповідно до протоколу від 02 жовтня 2015 року № 182.2 рішенням кредитного комітету у наданні дозволу ОСОБА_1 на отримання останнього траншу кредиту у розмірі 36 216,56 дол. США відмовлено.

Судами встановлено, що звернення позивача до відповідача з вимогою про отримання кредиту відбулося 05 січня 2009 року, а рішенням кредитного комітету банку про відмову у видачі чергового траншу прийнято 02 жовтня 2015 року.

Разом із цим, така різниця у часі між зверненням позивача та прийняттям рішення кредитним комітетом банку не може бути підставою для видачі чергового траншу, оскільки на момент розгляду цієї справи у судах рішення кредитного комітету банку було прийняте, а тому видача такого траншу суперечитиме підпункту 2.2.1. пункту 2.2. частини 2 кредитного договору.

Аналізуючи підпункт 2.2.1 пункту 2.2 частини 2 кредитного договору, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вказане положення стосується видачі лише всієї суми кредиту, а не частини кредитних коштів.

Верховний Суд не погоджується із таким висновком судів, оскільки умовами пункту 1.7.2 частини 2 кредитного договору встановлено, що банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами, а отже, до видачі частини кредитних коштів також застосовується вимоги підпункт 2.2.1 пункту 2.2 частини 2 кредитного договору.

Таким чином, суди попередніх інстанцій неправильно тлумачать умови підпункт 2.2.1 пункту 2.2 частини 2 кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підписуючи кредитний договір, позивач ознайомився з його змістом та умовами, зокрема з умовою щодо можливості банку відмовитися від надання чергових траншів, проте з такими умовами договору погодився та підписав його за власним бажанням та на власний ризик.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки, відмовляючи у видачі позивачу чергового траншу, ПАТ «ОТП Банк» діяло відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору.

Викладене свідчить про те, що судами встановлено всі обставини справи, проте не застосовано норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, що призвело до не правильного вирішення справи. Тому рішення судів підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПУ України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги та враховуючи те, що позивач на підставі положень статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, понесені відповідачем судові витрати за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 20 553,75 грн (9 135,00 грн + 11 418,75 грн) компенсуються за рахунок держави.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2018 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про зобов`язання виконати умови кредитного договору відмовити.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» судові витрати за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 20 553,75 грн за рахунок держави ц порядку, встановлено Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик