Справа №551/103/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2019 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Вергун Н.В.,

за участю секретаря судових засідань Курінної Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шишаки Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, та права власності на спірне майно,-

в с т а н о в и в:

31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 таким, що відбувся 20 жовтня 1999 року, та визнання права власності на спірне нерухоме майно.

В обґрунтування поданого позову, позивач послався на те, що вказаний договір був укладений на Українській універсальній товарній біржі у м. Полтава, що наразі позбавляє його можливості зареєструвати, у порядку встановленому законом, право власності на придбане майно.

05 лютого 2019 року ухвалою суду позов ОСОБА_1 у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.177 ЦПК України залишено без руху з наданням останньому строку для усунення відповідних недоліків / а.с.18 /.

08 лютого 2019 року представник позивача адвокат Віннік В.М. звернувся до суду з заявою на виконання ухвали суду від 05 лютого 2019 року / а.с.21 /.

Ухвалою суду від 12 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб, у зв`язку з чим розгляд справи призначено о 11 год. 00 хв. 07 березня 2019 року, який через зайнятість головуючого судді у іншому судовому провадженні було відкладено до 16 квітня 2019 року / а.с.23,32 /.

Ухвалою суду від 16 квітня 2019 року проведення судового засідання на підставі п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України відкладено до 08 год. 30 хв. 20 травня 2019 року / а.с.36 /.

06 травня 2019 року представник позивача адвокат Віннік В.М. звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, та право власності на спірне нерухоме майно / а.с.39 /.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Віннік В.М. у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву про підтримання уточнених позовних вимог та розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача / а.с.40 /.

Не з`явилася у судове засідання й відповідач Бережна М. ОСОБА_3 ., яка про зміну позивачем позовних вимог повідомлена належним чином / а.с.39 /. Правом подати відзив відповідач не скористалася.

При цьому, 28 лютого 2019 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову та проведення розгляду справи у її відсутність / а. с. 28 /.

Зважаючи на позицію учасників справи, які просили провести її розгляд у їх відсутність, суд, керуючись положеннями ч.3 ст. 211 ЦПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши, наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, керуючись принципом верховенства права, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки спірні правовідносини виникли у 1999 році, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, дані цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України « Про власність », цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до частин 1 3 ст. 48 Закону України « Про власність » в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється, зокрема, судом.

За правилами ч. 1 ст. 128 ЦК Української РСР право власності / право оперативного управління/ у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

На час укладення спірного договору чинним був Закон України « Про товарну біржу ».

Відповідно до ст. 15 цього Закону в редакції на час укладення вказаного договору угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.

Як убачається з матеріалів справи, 20 жовтня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на Українській універсальній товарній біржі у м. Полтава був укладений Договір купівлі-продажу № Н-617 житлового будинку АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 за 500 грн. 00 коп., який не був нотаріально посвідчений / а.с.7 /.

При цьому, судом встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла грошову суму в розмірі 500 грн. 00 коп. за продаж будинку.

28 жовтня 1999 року право власності на придбане нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_1 у встановленому на той час законом порядку, а саме в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 1, про що у реєстрову книгу зроблено запис під номером 1.

Цього ж дня, у технічному паспорті доля володільця ОСОБА_2 закреслена та записана як «0», а ОСОБА_1 як «1», що свідчить про те, що ОСОБА_1 являється одноосібним власником будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .с.11 /.

Згідно даних погосподарського обліку / книга №7, особовий рахунок НОМЕР_1 /, житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , який є головою вищезазначеного домогосподарства / а.с.13,14 /.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу жилого будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.

Проте, на теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки останнє придбано за договором без нотаріального посвідчення, зокрема, йому було відмовлено приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу Полтавської області Плаксіною П.Б. у реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено було право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання дійсним договору куплі- продажу будинку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У свою чергу, відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Отже, підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно відсутні, оскільки сам факт набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, є підставою для набуття права власності у особи на підставі діючого законодавства.

Зважаючи на позицію позивача щодо віднесення судових витрат на його рахунок, суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 86, 124, 224 ЦК Української РСР, статті 15 Закону України «Про товарну біржу, ст.ст.4, 76-81, 247, 259, 263- 265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, та права власності на спірне майно,- задовольнити частково.

Визнати договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , що АДРЕСА_1 , Вишнева /, укладений 20 жовтня 1999 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , який 28 жовтня 1999 року зареєстрований у Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 1, про що зроблено запис у реєстрову книгу під номером 1, - дійсним.

У іншій частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено через Шишацький районний суд Полтавської області до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: