Провадження № 6/161/309/19
У Х В А Л А

27 травня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М., за участю секретаря судового засідання Петрової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Полінчука А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Полінчук А.В. звернувся до суду із вказаним поданням, посилаючись на те, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження № 54022137, відкрите 26.05.2017р., за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.05.2017р. у справі №161/15232/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 неустойки від суми несплачених аліментів, додаткових витрат на утримання дітей та судових витрат в сумі 19 856,48 грн. Державним виконавцем подано запити в органи та установи, що реєструють право власності та інші установи щодо надання інформації стосовно майна та грошових коштів, на які можна звернути стягнення. Згідно інформації, наданої на запити, боржником не зареєстровані транспортні засоби та нерухоме майно, кошти на рахунках відсутні. Вказує, що на виклики державного виконавця боржник не з'являється.

В судове засідання приватний виконавець не з'явився, водночас подав клопотання про слухання справи без його участі, просив задовольнити подання з підстав, викладених в останньому.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що подання не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Згідно із п.18 ч.3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зокрема у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов`язань.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду жодних доказів того, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Сам факт наявності відкритого протягом тривалого часу виконавчого провадження не свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Окрім цього, з представлених суду документів не вбачається, що з моменту відкриття виконавчого провадження державним виконавцем вчинялися будь-які виконавчі дії, спрямовані на виконання судового рішення.

У поданні державний виконавець вказує на те, що ним надсилалися запити щодо з`ясування майнового стану боржника, водночас не долучено доказів на підтвердження вказаного.

Крім того, державним виконавцем не зазначено та не долучено доказів на підтвердження місця проживання боржника, виходів державного виконавця за місцем проживання боржника.

Також в поданні відсутні посилання на докази, яким чином повідомлявся боржник про виклики державного виконавця.

Тобто, будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення - виконавцем суду не надано.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Оскільки, звертаючись до суду, в порядку ст. 441 ЦПК України, із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні, чого ним зроблено не було, зважаючи на те, що на момент звернення до суду із таким поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, що також судом не встановлено, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що подання необґрунтоване та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.33 Конституції України, ст.441 ЦПК України, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Полінчука А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк