Справа № 456/2566/17
Провадження № 2/456/216/2019
РІШЕННЯ

іменем України

21 травня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , уточнивши позовні вимоги, звернулась до суду з позовом в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити перешкоди їй у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити її у квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати їй ключі від замка вхідний дверей квартири АДРЕСА_1 . Позовну заяву мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 є її батьком, а відповідач ОСОБА_3 - рідним братом. Вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . 11.11.2016 Стрийським міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення про усунення перешкод у користуванні вищевказаною житловою квартирою. Після смерті матері, відповідач ОСОБА_3 , скориставшись похилим віком їхнього батька, налаштував його проти неї, перешкоджає їхньому спілкуванню та чинить перешкоди у користуванні квартирою. Дружина відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 18.03.2017 спричинила їй тілесні ушкодження, відомості по факту спричинення яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань і Стрийським ВП ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні №0492300, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Вважає, що наведена обставина в сукупності з іншими, викладеними у позові, свідчать про умисне перешкоджання відповідачів у її праві користуватись належною їй часткою у квартирі АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , уточнивши позовні вимоги, звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , в якому просять встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , зокрема у їхнє користування виділити житлові кімнати: №6 площею 17,4 кв.м., №7 площею 8, 6 кв.м., № НОМЕР_1 площею 10,2 кв.м., що відповідає їхній частці в праві власності на квартиру; у користуванні ОСОБА_3 просять залишити ізольовану кімнату, позначену в технічному паспорті під №5 площею 8, 6 кв.м., що відповідає її меншій частці у квартирі, а в загальному користуванні просять залишити кухню площею 5,3 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м. та коридор площею 6, 9 кв.м. Свої вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . В квартирі одна кімната площею 8, 6 кв.м. є ізольованою, решта є прохідними. Оскільки вони не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні квартирою, провокує сварки та скандали, вчиняє над ними насильство, хоча у квартирі фактично не проживає, а тому вони змушені були звернутись до суду із зустрічним позовом.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні, будучи допитаною як свідок на підставі ст. 92 ЦПК України, пояснила, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 , їй належить ј частини вказаної квартири. У 2001 р. вона одружилась та з сім`єю проживала за вказаною адресою до 2015 р. В 2015 р. вона з сім`єю переїхала проживати в с. Грабовець Стрийського району Львівської області, однак постійно провідувала батьків. У 2017 р. батьку зробили операцію на очі і він проживав близько 9 місяців у неї, а вона здійснювала за ним догляд. В 2017 р. захворіла та померла їхня мати і брат ОСОБА_3 поміняв замок у квартиру та не впускає її. У даній квартирі він не живе, там зараз проживає тільки батько ОСОБА_2 . Останній раз у квартирі АДРЕСА_1 вона була у березні 2017 р., однак братова дружина ОСОБА_5 побила її, оскільки вона привезла туди свої речі. Після даного випадку вона перебувала на лікуванні в лікарні та зверталась в поліцію із відповідною заявою. На даний час проходить досудове розслідування кримінального провадження за її заявою. Конфлікт є тільки з братом, а з батьком у неї добрі відносини. Вона неодноразово зверталась в поліцію із заявами, щоб її впустили до квартири, однак відповіді не отримувала. Доповнила, що в провадженні суду уже перебувала справа про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, оскільки у користуванні вказаною квартирою їй чинила перешкоди її матір та рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2016 її позов задоволено, зобов`язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язано надати їй ключі від замка вхідних дверей та вселити її у вказану квартиру. Вважає, що заявлений нею позов є обґрунтований, а тому просить його задоволити. Що стосується зустрічного позову, то такий визнає частково, а саме не заперечує щодо встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , однак не згідна із запропонованим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порядком користування квартирою, оскільки відповідачі пропонують їй виділити в користування кімнату, позначену в технічному паспорті під № НОМЕР_2 , площею 8,6 кв.м., в якій вона ніколи не проживала. Доповнила, що у даній квартирі також зареєстровані її діти, а тому, у випадку розпаду сім`ї, їй з дітьми не буде де жити. З наведених підстав, 09.01.2019 ОСОБА_3 також подала суду письмовий відзив на позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні просить позов задоволити. Зустрічний позов про встановлення порядку користування квартирою визнав частково, не заперечує щодо встановлення порядку користування вказаною квартирою, однак заперечив щодо запропонованого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 порядку користування вказаною квартирою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Пояснив суду, що позивач є його дочкою. Спочатку вони жили добре, однак з часом ОСОБА_3 почала викрадати гроші з дому, також викрала правовстановлюючі документи. Його дружина померла. Він також хворіє, йому робили операцію. На даний час він не впускає дочку у квартиру, оскільки боїться її, а тому поміняв замки для особистої безпеки. Дочка застосовувала відносно нього насильство, однак, в силу віку, не пригадує, чи звертався по даного факту в правоохоронні органі. Вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі та просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні, будучи допитаним як свідок на підставі ст. 92 ЦПК України, пояснив, що за життя мати склала заповіт, яким заповіла йому та сестрі ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Все було добре, поки батьки були здорові. Коли почала хворіти мати, він приходив та допомагав, позивач не приходила. Одного разу прийшла, однак мати вигнала її, бо вона принесла документи для оформлення договору купівлі-продажу квартири. ОСОБА_3 не проживає у вказаній квартирі близько 18 років. Конфлікт почався через те, що вона не хотіла доглядати за батьками, однак претендувала на всю квартиру. Після цього, вона подала в суд позов до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою, який було задоволено, рішення суду виконано, замок у квартиру змінено, який і на даний час там стоїть. Позивач хотіла зробити матір недієздатною, приносила ліки та просила його відвезти її в лікарню у м. Миколаїв, однак від відмовився. Після його відмови, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання особи недієздатною, однак така заява була залишена без розгляду. Після смерті матері, сестра приходила і скандалила уже з батьком, ІНФОРМАЦІЯ_1 березні 2017 ІНФОРМАЦІЯ_2 ., коли приїжджала, то казала, що його дружина вдарила її, а тому вона звернулась в правоохоронні органи. З батьком він не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , хіба інколи ночує та приходить допомагати по господарству. З вказаної квартири він виписався, оскільки має своє житло, однак є співвласником вказаної квартири. Доповнив, що батько боїться його сестру, оскільки та постійно конфліктує та застосовує відносно нього насильство. Позивач має доступ до квартири, оскільки у неї є ключі, а тому її позовні вимоги є необґрунтованими. Вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі та просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 . Доповнив, що у квартирі є одна кімната ізольованою, а тому вважає, що таку слід виділити саме ОСОБА_3 . Інші кімнати є прохідними, в яких знаходяться гроші та інші цінні речі, а тому, у випадку виділення в користування іншої кімнати ОСОБА_3 , остання матиме доступ до їхнього майна.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Пояснила суду, що після вселення ОСОБА_3 у 2016 р. в квартиру АДРЕСА_1 , їй було надано комплект ключів. Позивач не проживає у вказаній квартирі близько 18 р. і не бажає там проживати, оскільки живе з сім`єю в с. Грабівці Стрийського району Львівської області. За життя матері, вона інколи навідувалась до батьків, заради того, щоб батьки склали на неї заповіт. Жодних перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 відповідачами не чиниться, позивач має повний доступ до помешкання. Відповідач ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі не проживає, а тільки допомагає батьку при потребі та здійснює за ним догляд. Коли були конфлікти між позивачкою та її батьком, ОСОБА_2 змінив замки у квартиру, які виконавча служба згодом поміняла, тим самим виконавши рішення суду від 11.11.2016. Вимоги зустрічного позову підтримала у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача ОСОБА_3 , допитаних судом в якості свідків, відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_9 , пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 про про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення та зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис №304, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 /а.с. 7/.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого 24.02.1996 Стрийською міською радою, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності в рівних долях належить ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 та ОСОБА_3 /а.с. 8/.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.10.2006, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., спадкоємцем майна ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 /а.с.195/.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Палінською О.В. за №1856, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 є її син ОСОБА_3 Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 3/8 часток квартири АДРЕСА_1 /а.с.192/.

З листа завідувача Стрийською державною нотаріальною конторою №1762/02-14 вбачається, що згідно заповіту, посвідченого від імені ОСОБА_6 , нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Палінською О.В. 17.08.2016 за №1856, та поданої заяви про прийняття спадщини за цим заповітом від 20.02.2017 №249, яка не була відкликана у встановлений законом термін, спадкоємцем всього майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 є її син ОСОБА_3 . Вказаним листом ОСОБА_3 також роз`яснено, що вона не входить до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, і тому спадщина їй не належить /а.с.9/.

Згідно з рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2016 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 задоволено, зобов`язано останню не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 та надати їй ключі від замка вхідних дверей для квартири та вирішено вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 /а.с.10-11/.

28.03.2018 на запит суду за вх. №5554 на адресу суду з Стрийського міськрайонного управління юстиції ГТУЮ у Львівській області надіслано копії матеріалів виконавчого провадження щодо примусового виконання вказаного рішення суду /а.с. 254-265/.

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2017 позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення задоволено: зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 на надати їй ключі від замка вхідних дверей даної квартири; вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 49/.

18.01.2018 ОСОБА_3 на адресу суду подано заяву про скасування заочного рішення від 28.12.2017 /а.с. 56/.

Ухвалою судді ОСОБА_13 від 02.02.2018 заяву ОСОБА_3 від 18.01.2018 про скасування заочного рішення прийнято та призначено до розгляду /а.с. 66/.

Ухвалою суду від 22.02.2018 скасовано заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2017, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження /а.с. 80/.

Відповідно до довідки КП «Мрія» №369 від 06.03.2019, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 /а.с. 238/.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, судом підлягають застосуванню наступні норми законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протииправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Здійснення права спільної часткової власності передбачено положеннями статті 358 ЦК України, за якими право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 150 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.04.2017, їй належить ј частини вказаної квартири, як і відповідачам / а.с. 139/.

Таким чином, позивач має такі самі права, в тому числі, щодо користування квартирою, як і відповідачі.

Поясненнями позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні встановлено, що при спробі потрапити у квартиру АДРЕСА_1 відносно неї, дружина відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 застосовувала фізичну силу, чим спричинила їй тілесні ушкодження, відомості по факту яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000492 /а.с.13/.

Крім того, 27.02.2019 за вих. №456/2566/17/2495/19 на адресу Стрийського ВП ГУНП у Львівській області скеровано запит суду про надання інформації про те, чи зверталася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_3 , з грудня 2016 р., із заявами про невиконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2016 по справі №456/2659/16-ц, шляхом незаконної заміни замків дверей.

14.03.2019 на адресу суду за вх. №2635/59/01/19 надійшла відповідь з Стрийського ВП ГУНП у Львівській області про те, що згідно даних Інформаційного порталу Національної поліції підсистеми «Єдиний облік», ОСОБА_3 зверталася із заявами в Стрийський ВП ГУНП у Львівській області про невиконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2016 та по факту неправомірних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відносно неї, зокрема: 04.07.2017, 29.07.2016, 13.02.2017, 27.02.2017, 24.02.2017/а.с. 249-251/. Даний факт також підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами ЖЄО № 6424 від 29.07.2016, №1037 від 13.02.2017, №1337 від 24.02.2017 та №1434 від 27.02.2017, по факту отриманих заяв прийнято рішення про списання матеріалів до справи згідно Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, наведені обставини дають підстави суду вважати, що позивачу ОСОБА_3 чиняться перешкодити у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що даний спір уже був предметом розгляду в суді першої інстанції, про що свідчить рішення суду від 11.11.2016 і яке було виконане виконавчою службою.

Доводи відповідачів про відсутність перешкод ОСОБА_3 у доступі до вказаної квартири не знайшли свого належного обґрунтування та підтвердження в ході розгляду справи, оскільки спростовуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000492 від 19.02.2017 по факту спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, правова кваліфікація ч.1 ст. 125 КК України та ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області про зобов`язання прокурора Стрийської місцевої прокуратури внести відомості за заявою ОСОБА_3 про скоєння відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Сам відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав той факт, що замінив замки у квартиру АДРЕСА_1 , оскільки не бажає бачити дочку у квартирі.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні доведено факт створення відповідачами перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , що підтверджується дослідженими в судовому засіданні витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000492 від 19.02.2017, ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.08.2017 та оглянутими матеріалами ЖЄО № 6424 від 29.07.2016, №1037 від 13.02.2017, №1337 від 24.02.2017 та №1434 від 27.02.2017; відповідачі у свою чергу не надали суду жодних належним та допустимих доказів на спростування позиції позивача, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення слід задоволити.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2018 прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення з зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою /а.с. 206-207/.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. (наведена правова позиція відображена у постанові Верховного суду від 06.03.2018 по справі №1616/2529/2012).

Крім того, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У цьому випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення в користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Суд не бере до уваги покликання відповідача ОСОБА_16 , вказані у відзиві на позов, про те, що у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані її діти: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які у випадку розпаду їхньої сім`ї не матимуть де проживати, оскільки такі є виключно припущенням ОСОБА_3 і не можуть слугувати належним доказом для спростування позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 разом з сім`єю проживають в житловому будинку у с. Грабівці Стрийського району Львівської області, чого не заперечила сама ж ОСОБА_3 в судовому засіданні та свідок ОСОБА_10 .

Також суд не бере до уваги пояснення ОСОБА_3 про те, що жодних сварок та скандалів з відповідачем ОСОБА_2 вона не вчиняє, оскільки такі спростовуються заявами ОСОБА_2 від 15.02.2017 та від 18.03.2017, подані останнім в Стрийський ВП ГУНП у Львівській області та оглянутими в судовому засіданні матеріалами ЖЄО №1095 від 15.02.2017 та №8278 від 29.09.2017. Слід зазначити, що на підставі заяви ОСОБА_2 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження №0000491, однак згідно з п.2 ч.1 ст. 284 КПК України дане кримінальне провадження було закрито.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що є невісткою ОСОБА_2 , дружиною її сина ОСОБА_3 Матір чоловіка неодноразово перебувала на лікуванні в лікарні, вони доглядали за нею. ОСОБА_3 рідко навідувалась до батьків, інколи приходили її діти. ОСОБА_2 її боїться, оскільки вона кричить до нього, свариться, провокує конфлікти. З даного приводу батько звертався в правоохоронні органи, свекор знімав побої. Її чоловік у вказаній квартирі не проживає, тільки приходить допомагати батьку. ОСОБА_3 до заміжжя проживала у даній квартирі, в кімнаті, через прохідну кімнату. Коли за матір`ю було 40 днів після її смерті, ОСОБА_3 прийшла до квартири з своїм чоловіком та розпочала конфлікт. Ключі в неї були, оскільки раніше уже було рішення суду про усунення перешкод у користуванні квартирою, яке виконавчою службою виконано. За життя свекруха постійно скаржилась на дочку, що та крала в неї гроші, викрала документи,застосовувала насильство.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_17 . З невісткою у неї неприязні стосунки, невістка била її. Їй також відомо, що ОСОБА_3 застосовувала фізичну силу і до своїх батьків. З 2000 р. невістка з її сином проживають в с. Грабовець Стрийського району Львівської області, в будинку, який вона їм віддала.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у неї хороші відносини, а з ОСОБА_3 неприязні. Їй відомо, що сторони конфліктують. У квартирі АДРЕСА_1 вона бувала неодноразово, ОСОБА_3 багато років не проживає в ній. Її батьки завжди скаржились, що дочка скандалить, а на 40 день після смерті матері ОСОБА_3 побила батька, він її боїться. За батьком доглядає син ОСОБА_3 .

Суд надає віри показанням допитаних свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки такі є логічними, достовірними та чітко підтверджують обставини, викладені позивачем за зустрічним позовом у поданій позовній заяві про становлення порядку користування квартирою.

Крім того, показання допитаних свідків спростовують твердження ОСОБА_3 про те, що вона з сім`єю проживала у квартирі АДРЕСА_1 до 2015 р., оскільки допитані судом свідки ствердили, що вона не проживає за вказаною адресою АДРЕСА_4 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд бере до уваги наведений позивачами у зустрічній позовній заяві порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки: згідно технічного плану квартири, кімната № НОМЕР_4 площею 17, 4 кв., кімната № НОМЕР_5 площею 8, 6 кв.м, кімната №8 площею 10, 2 кв.м., які виділяються в користування позивачам за зустрічним позовом, є з окремими входами, за винятком кімнати АДРЕСА_5 6, яка є прохідною до інших двох кімнат та є повністю ізольованими від кімнати №5 площею 8, 6 кв.м., яка виділяється в користування відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_3 . При цьому, суд вважає за необхідне залишити в загальному користуванні сторін кухню №4, площею 5,3 кв.м., вбиральню №2 площею 1,3 кв.м., ванну кімнату АДРЕСА_5 3 площею 2,2 кв.м., коридор №1 площею 6,9 кв.м., що не буде суперечити правам та інтересам жодної із сторін та відповідатиме частці кожного у праві власності на вказану квартиру.

Суд не бере до уваги доводи ОСОБА_3 про виділення їй у користування кімнати №8 площею 10, 2 кв.м., оскільки раніше вона проживала у цій кімнаті, так як встановлення такого порядку користування квартирою буде суперечити інтересам сторін, враховуючи той факт, що вказана кімната є прохідною через кімнату АДРЕСА_6 площею 17, 4 кв.м., яка виділяється у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що в подальшому може призвести до можливих конфліктних ситуацій між сторонами.

Суд звертає увагу, що в даному випадку мова йде не про поділ квартири, а про встановлення порядку користування квартирою, а відтак, суд вважає за можливе відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є належним чином обґрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами; відповідач у свою чергу, не надав суду жодних переконливих доказів для спростування вимог позивачів, а також беручи до уваги те, що встановлений судом порядок користування квартирою не буде суперечити правам та інтересам жодної із сторін, позов слід задоволити.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 640 /шістсот сорок/ грн. сплаченого судового збору; з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 704 /сімсот чотири/ грн. 80 коп. судового збору.

Що стосується вимог сторін по справі про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (чинного на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій), передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також детальний розрахунок таких витрат. Наведена позиція відображена в постанові Верховного суду від 18.07.2018 по справі №509/2669/15-ц).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представництво інтересів ОСОБА_3 в суді здійснював адвокат Юрченко С.Л., в матеріалах справи наявними є: угода про надання юридичних послуг /а.с 24/; копія ордеру /а.с. 25/; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю /а.с. 26/; розрахунок кількості та вартості послуг, наданих адвокатом ОСОБА_7 /а.с.204/ та копія квитанції, виписана адвокатом ОСОБА_18 С ОСОБА_19 Л. про отримання гонорару в сумі 7 000, 00 грн. /а.с. 205/.

Представництво інтересів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в суді здійснювала адвокат Буренкова Н.Г., в матеріалах справи наявними є: ордер /а.с. 170/; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с.171/; витяг з договору про надання правової допомоги від 28.08.2018 /а.с. 172/.

Всупереч наведеним вище вимогам чинного законодавства, позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 та позивачами за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до матеріалів справи не долучено документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки); також адвокатом Буренковою Н.Г. не долучено до матеріалів справи розрахунку витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 223, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі від замка вхідний дверей квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 /шістсот сорок/ грн. сплаченого судового збору.

В стягненні з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою задоволити.

Встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 між співвласниками, виділивши в користування:

-ОСОБА_2 , ОСОБА_3 кімнату № НОМЕР_4 площею 17,4 кв.м., кімнату АДРЕСА_5 НОМЕР_5 площею 8,6 кв.м., кімнату АДРЕСА_7 площею 10,2 кв.м.;

ОСОБА_19 ОСОБА_1 кімнату № НОМЕР_2 площею 8,6 кв.м.

В загальному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 : кухню №4, площею 5,3кв.м., вбиральню №2 площею 1,3 кв.м., ванну кімнату №3 площею 2,2 кв.м., коридор №1 площею 6,9 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 704 /сімсот чотири/ грн. 80 коп. судового збору.

В стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 31 травня 2019 року.