Номер провадження: 22-ц/813/3862/19
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 заочне на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подала до Київського районного суду м. Одеси позовну заяву про стягнення аліментів та просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на свою користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 05.10.2001 року, вона уклала шлюб з відповідачем. За час перебування у шлюбі, у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 1551). 09 липня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач періодично давав невелику суму коштів у якості аліментів на доньку. Проте, починаючи з липня 2015 року, відповідач матеріальної допомоги не надає, участі в утриманні доньки не приймає. Тому позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 (паспорт громадянина України: НОМЕР_1 , виданий 16.06.2007 р. Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області; адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (паспорт громадянина України: НОМЕР_2 , виданий 23.11.1996 р. Київським РВ УМВС України в Одеській області; остання відома адреса реєстрації АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (паспорт громадянина України: НОМЕР_2 , виданий 23.11.1996 р. Київським РВ УМВС України в Одеській області; РНОКПП НОМЕР_3 ; остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт громадянина України: НОМЕР_1 , виданий 16.06.2007 р. Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області; РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 15 листопада 2018 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів з липня 2015 року - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (паспорт громадянина України: НОМЕР_2 , виданий 23.11.1996 р. Київським РВ УМВС України в Одеській області; РНОКПП НОМЕР_3 ; остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що шлюб між громадянами України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було зареєстровано 05 жовтня 2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за актовим записом № 909.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується ПОВТОРНИМ свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .

В свідоцтві про народження дитини в графі «батько» зазначено «Громадянин України ОСОБА_2 ».

09 липня 2014 року шлюб між батьками дитини було розірвано, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №147 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 .

Як зазначає позивач у позовній заяві, тягар по утриманню дитини вона несе самостійно. Батько дитини ОСОБА_2 участі в утриманні доньки не приймає.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статей 180-182, 191 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом першої інстанції не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свій юридичний обов`язок по утриманню дочки та позбавляли його реальної можливості платити аліменти у визначеному позивачем розмірі та порядку.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності правильним є висновок суду щодо обґрунтованості позову ОСОБА_1 в частині розміру та кінцевого строку стягнення аліментів.

Щодо дати початку стягнення аліментів суд правильно вважав за необхідне зазначити наступне.

Так, позивач просила датою початку стягнення аліментів визначити липень 2015 року.

У відповідності до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів. Не довела, що в наслідок вжитих заходів не змогла одержати аліменти з відповідача.

Умотивованим є висновок суду щодо відмови у задоволенні вимог позивача щодо встановлення початку стягнення аліментів з липня 2015 року.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що оскаржуване рішення є незаконним, не обґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права, неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 УПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.05.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький