КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/6993/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Матійчук Г.О.
757/9649/19-ц Доповідач-Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про зобов`язання вчинити дії,-

у с т а н о в и в:

Позивачі пред`явилипозов доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» про зобов`язання включити вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів.Зазначали, що ОСОБА_3 10.11.2014 року уклав договір № ДФ - про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків, за умовами якого банк прийняв від ОСОБА_3 на зберігання грошові кошти (вклад) в сумі 80 000 грн. з нарахуванням відсотків по вкладу у розмірі 25% річних. За іншим договором банківського вкладу між ОСОБА_3 та ПАТ «Енергобанк» на рахунку ОСОБА_3 обліковувалось 200 000 грн. разом із нарахованими на них процентів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Вони як його спадкоємці, дружина та син прийняли спадщину, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 21.10.2015 року, за якими кожний з них успадкував в рівних частках майно спадкодавця в тому числі і грошові вклади. Разом з тим Уповноваженою особоюФонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» їм було відмовлено у включенні їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів, оскільки вимоги, надійшли після закінчення 30-ти денного строку з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, яке відбулося 18.06.2015 року в газеті «Голос України».

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження, оскільки така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відповідно до закону має бути подана до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Позивачі в апеляційній скарзі просять скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначають, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, без врахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду,викладених в постанові від 31.10.2018 року у справі № 826/5285/16, у яких зазначено, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим, а носить приватно-правовий характер та підлягає вирішенню саме в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Установлено, що в лютому 2019 року позивачі звернулись до суду першої інстанції з позовом про включення їх кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 52 ЗаконуУкраїни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відмовляючи у відкритті провадження за даним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що спір повинен розглядатись у порядку адміністративного судочинства, пославшись при цьому на позицію Великої Палати Верховного Суду України від 12.04.2018 року в справі №820/11591/15.

Проте з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вказана правова позиція Великої Палати Верховного Суду України, висловлена щодоспорів стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат.

У даній справі позивачі заявили вимоги про включення їх дореєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 52 ЗаконуУкраїни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», унаслідок чого даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду України 31.10.2018 року в справі №826/5285/16 зазначила, що вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб`єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у ст. 48 Закону № 4452-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. Зокрема, у четвертій черзі задовольняються грошові вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, уповноважена особа Фонду та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; у редакції, чинній на час прийняття судових рішень) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметна підсудність, юрисдикція цивільних прав передбачена у ч. 1 ст. 15 ЦПК України ( у редакції ЦПК України 2017 року ст. 19), згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Саме така правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16 та від 22 серпня 2018 року у справі № 809/654/16.

На підставі викладеного ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, унаслідок чого вона підлягає скасуванню з передачею питання до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук