Справа № 489/4481/18 Суддя першої інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/812/276/19 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тихонової Н.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, о 14 год. 52 хв., повний текст якого складений 04 грудня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Головного Управління Національної поліції України в Миколаївській області (далі ГУНП в Миколаївській області), Прокуратури Миколаївської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (далі УМВС в Миколаївській області) про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями слідства та прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, яким просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Доводи позову обґрунтовував тим, що 28 лютого 2014 року Прокуратурою Миколаївської області внесено відомості до ЄРДР за № 0000007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України та відносно нього, який на той час був начальником Новоодеського відділення ДАІ, розпочате досудове розслідування за фактом укриття ДТП, що мала місце 28 січня 2013 року в м. Нова Одеса по вул. Леніна.

07 липня 2015 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Під час проведення досудового розслідування до нього застосовувались запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, особистого зобовязання та відносно нього проводилось службове розслідування.

01 вересня 2015 року прокурором Прокуратури Миколаївської області відносно нього затверджено обвинувальний акт та справа направлена до суду. Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2017 року його було виправдано за недоведеністю його вини, а 05 березня 2018 року Апеляційним судом Миколаївської області зазначений вирок залишено без змін.

Таким чином, внаслідок, незаконного застосування до нього запобіжних заходів під час кримінального провадження, проведення в ході розслідування інших процесуальних дій, що обмежували його право на недоторканість приватного життя, виходячи з принципу співмірності, ОСОБА_4 просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Треті особи, позовні вимоги не визнали та доводили суду, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу, необхідно обраховувати виходячи з мінімальної заробітної плати у розмірі 1 600 грн. або прожиткового мінімуму у розмірі 1762 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 250 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що позивач знаходився під слідством та судом з 07 липня 2015 року по 05 березня 2018 року, тобто 31 місяць 26 днів.

Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи складала 3 723 грн. 00 коп., сума, що підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди не може бути меншою, ніж 118 639 грн. 60 грн.

З урахуванням конкретних обставин, зокрема, тривалості перебування ОСОБА_4 під слідством та судом, а також характеру пред'явленого обвинувачення, часу та зусиль, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану, та врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд вважав можливим визначити компенсацію моральної шкоди у розмірі 250 000 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, перший заступник прокурора Миколаївської області оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на неповне зясування місцевим судом всіх обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 118 639 грн. 60 коп.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що при визначенні розміру відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди суд першої інстанції мав встановити розмір шкоди згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а якщо вважав наявними підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен був обґрунтувати такий розмір.

Проте, судом першої інстанції не зясовано характеру моральних страждань, розміру втрат немайнового характеру та чим позивач керувався при оцінюванні в матеріальній формі заподіяної йому шкоди.

За такого, ураховуючи засади розумності та справедливості, як того вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України, на його користь підлягає відшкодуванню моральна шкода, виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, а всього в загальному розмірі 118 639 грн. 60 коп.

Таким чином, судом неправильно застосовано норми матеріального права при розрахунку моральної шкоди.

У поясненнях на апеляційну скаргу ГУНП в Миколаївській області вказувало, що оскаржуване рішення місцевого суду від 04 грудня 2018 року прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, ст. 23 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 82, 263, 264, 265 ЦК України та підлягає скасуванню в повному обсязі з огляду на наступне.

З урахуванням пунктів, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, можна зробити висновок, що в процесі судового розгляду позивач повинен довести наявність моральної шкоди, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями особи, яка її завдала, а також обрахувати розміри шкоди. Доведення розміру моральної шкоди повинно здійснюватися у судовому засіданні безпосередньо позивачем, а не у спрощеному провадженні.

Інші учасники справи правом надати відзив на апеляційну скаргу в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України не скористалась.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом 07 липня 2015 року слідчим слідчого відділу прокуратури Миколаївської області молодшим радником юстиції ОСОБА_5 було повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме у зловживанні своїм службовим становищем, тобто умисному, в інтересах третіх осіб, використанні службовою особою влади і службового становища всупереч інтересам служби, яке спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, інтересам громадян, державним та громадським інтересам.

Зі змісту вказаного Повідомлення вбачається, що 28 січня 2013 року на вул. Леніна у м. Нова Одеса Миколаївської області сталась ДТП, на місце якої прибув позивач ОСОБА_4, який на той час виконував функції начальника ДАІ Новоодеського РВ УМВС України у Миколаївській області, який за твердженням третіх осіб, будучи працівником міліції, умисно діючи в інтересах одного з учасників ДТП, зловживаючи владою і службовим становищем всупереч інтересам служби, грубо порушив норми законодавства України, що заподіяло тяжкі наслідки у вигляді неможливості виконання правоохоронними органами, передбачених КПК України, завдань кримінального провадження (а.с. 21-23).

В липні 2015 року, на підставі Наказу начальника УМВС України в Миколаївській області № 959 від 09 липня 2015 року, у звязку із зазначеним розпочатим кримінальним провадження та здійсненням досудового розслідування відносно позивача було проведено службове розслідування, яким встановлено, що позивачем, як працівником міліції, грубо порушено службову дисципліну та скоєно вчинок, що дискредитує працівника міліції, він підлягає притягненню до суворої дисциплінарної відповідальності. Однак, враховуючи пропуск строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, дисциплінарне стягнення до позивача не застосовано (а.с. 24, 25- 29).

Також, під час здійснення досудового розслідування, стосовно позивача було застосовано запобіжні заходи, зокрема ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2015 року до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, змінений 17 липня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області на особисте зобовязання строком до 14 серпня 2015 року (а.с. 30).

Згідно обвинувального акту, затвердженого прокурором відділу прокуратури Миколаївської області від 01 вересня 2015 року, ОСОБА_4 обвинувачувався у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, в інтересах третіх осіб використанні влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам або інтересам громадян, або державним чи громадським інтересам. Такі дії були кваліфіковані за ч. 2 ст. 364 КК України.

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2017 р. ОСОБА_4 визнано не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та виправдано за недоведеністю вини (а.с.8-12).

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05 березня 2018 року вищевказаний вирок суду у відношенні позивача залишено без змін (а.с.13-19).

Таким чином встановлено, що ОСОБА_4 незаконно було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, та незаконно вчинено інші процесуальні дії, що обмежують його права, тобто останній незаконно перебував під слідством і судом з 7 липня 2015 року по 05 березня 2018 року, тобто 31 місяць 26 днів.

Відповідно до ст. 56 Конституції України і чинного законодавства особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Ця стаття зазначає кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК України, яка зазначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку за каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до абз. 1 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4 (із змінами) (далі постанова Пленуму), під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 № 266/94-ВР (із змінами) (далі Закон ) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність» від 18 лютого 1992 № 2135-XII (із змінами), «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» від 30 червня 1993 № 3341-XII (із змінами) та іншими актами законодавства.

У вищевказаних випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно п. 5 ст. 3 Закону у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода за рахунок коштів державного бюджету. Підставами для відшкодування, зокрема є постановлення виправдувального вироку суду (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону).

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства. У даному випадку відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Оскільки відносно позивача було постановлено виправдувальний вирок, що свідчить про незаконність притягнення його до кримінальної відповідальності та виконання інших процесуальних дій в рамках кримінального провадження, що порушують його права, то шкода, завдана внаслідок незаконного перебування його під слідством і судом, підлягає відшкодуванню.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством і судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. З урахуванням цих вимог закону та встановлених обставин районний суд правильно визначив такий мінімальний розмір у сумі 118 639 грн. 60 коп.

Збільшуючи мінімальний розмір моральної шкоди суд першої інстанції обґрунтував це в своєму рішенні, зокрема, судом було враховано тривалість перебування ОСОБА_4 під слідством та судом (більше двох років), характер предявленого обвинувачення, яке повязано з професійною діяльністю позивача, а тому дискредитувало його як працівника правоохоронного органу, як керівника підрозділу, принизило його авторитет, погіршило відносини з працівниками по службі та з оточуючими людьми, змусило перейти на іншу посаду, також судом враховано, що відновлення попереднього укладу життя позивача, його звичок і бажань потребує багато часу та зусиль.

Колегія суддів з урахуванням вимог закону щодо розумності та справедливості погоджується з таким обґрунтуванням рішення суду та визначенням з огляду на це, розміру моральної шкоди.

Обставинам, на які посилається скаржник, судом першої інстанції дана оцінка під час розгляду справи, вона викладена в рішення суду, та з нею погоджується колегія суддів. Доводів, які б спростовували висновки суду, апеляційна скарга не містить.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області залишити без задоволення, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

ОСОБА_6

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.