Справа № 185/2164/16-ц
Провадження № 2/185/1754/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -

В С Т А Н О В И В

01 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № PVU0RK01160739 від 08.11.2005 року у розмірі 22579,54 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1378,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 08 листопада 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір № PVU0RK01160739, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 4590 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Кінцевий строк погашення кредиту - до 08.11.2007 року. Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Однак, ОСОБА_3 не виконав належним чином умови договору і станом на 23.02.2016 року має заборгованість - 53139,91 грн., яка складається з наступного:

3545,91 грн. - заборгованість за кредитом;

13004,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

351,07 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

36238,37 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Від цієї суми заборгованості віднімається 30560,37 грн., які були стягнуті рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2011 року з відповідача. Різниця становить 22579,54 грн.

Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором в розмірі 22279,54 грн. та судові витрати по справі.

Справа за указаним позовом згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2016 року передана для розгляду судді Бабію С.О.

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бабія С.О. від 02 березня 2016 року вищезазначену цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2018 року справа передана для розгляду судді Головіну В.О., у зв`язку із закінченням повноважень судді Бабія С.О.

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Головіна В.О. від 23 листопада 2018 року замінено відповідача ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_2 , яку залучено до участі у даній справі.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2019 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року скасовано та призначено справу до розгляду.

23 травня 2019 року позивачем подано уточнену позовну заяву про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якій просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № PVU0RK01160739 від 08.11.2005 року у розмірі 44949,68 грн.

16 липня 2019 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відмовлено у відкритті провадження за уточненою позовною заявою.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, проте в позові зазначено, що в разі неявки відповідача позивач просить суд розглядати справу за відсутності його представника, та не заперечує проти винесення судом заочного рішення. На адресу суду від представника позивача 28.05.2019 року надійшла відповідь на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову в зв`язку тим, що після спливу строку кредитування, який був змінений позивачем, нарахування процентів припиняється, а також зі спливом строку позовної давності, надала 10 квітня 2019 року на адресу суду письмовий відзив на позов.

Дослідивши письмові матеріали справи, відзив на позов, відповідь на відзив, вислухавши пояснення представника відповідача, та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних обставин.

Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що 08 листопада 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк") та ОСОБА_3 був укладений кредитний договором № PVU0RK01160739 (арк.с.7-8).

Відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 4590 гривень, зі сплатою за користування кредитом 2 % на місяць (тобто 24 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 1,30% від суми виданого кредиту щомісяця з кінцевим терміном повернення до 08.11.2007 року. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з першого місяця, наступного за датою надання кредиту, щомісяця в період з 21 по 28 число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку щомісячний платіж в розмірі 303,11 грн. для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, цей договір «…діє в обсязі виданих Позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за даною угодою»(арк.с.8).

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі.

Однак відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та перестав належним чином сплачувати борг за договором, внаслідок чого станом на 23.02.2016 року має заборгованість - 22579,54 грн., яка підтверджується розрахунками заборгованості(акр.с.5-6; 95-97; 108).

Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості (акр.с.5-6; 95-97; 108), ОСОБА_3 сплатив останній платіж по кредитному договору 26.12.2007 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2011 року по цивільній справі № 2-3343/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 за кредитним договором № PVU0RK01160739 від 08.11.2005 року заборгованість станом на 04.04.2011 року в розмірі 30560,37 грн., яка складається з наступного: 3595,62 грн. - заборгованість за кредитом; 13004,56 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 358,02 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 13602,17 - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором(арк.с. 4).

Вказаним рішенням суду від 02.09.2011 року по справі № 2-3343/2011 встановлено, що згідно судового наказу Павлоградського міськрайонного суду від 31 січня 2006 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за цим же кредитним договором було стягнута заборгованість за кредитом в сумі 3701,25 грн.

З наданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області копії наказу судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Тимченка С.О. від 31.01.2006 року (арк.с. 100) не можливо встановити якого кредитного договору він стосується і з чого саме складається стягнута судом заборгованість в сумі 3701,25 грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до ст.629 ЦК України.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Такий підхід сформульований Великою Палатою Верховного Суду від 28 березня 218 року у справі № 14-10 цс 18. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом є необґрунтованими.

Судом також встановлено, що строк дії кредитного договору № PVU0RK01160739 від 08.11.2005 року відповідно до п. 5.1. цього Договору читко не зазначений, та зазначено, що він діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором, а тобто строк позовної давності читко у цьому договорі не зазначений.

Проте, як встановлено судом на ці кредитні правовідносини за цим кредитним договором № PVU0RK01160739 від 08.11.2005 року розповсюджуються ЗУ «Про захист прав споживачів», що вбачається з цільового призначення цих кредитних коштів, яке зазначено в п. 1.1. Кредитного договору, а саме: «купівля ТНС»(вид товару, продукції).

Окрім цього судом встановлено, що банк в односторонньому порядку без згоди доручення(розпорядження) власника карткового рахунку провів банківську операцію, яка полягає у зарахуванні на картковий рахунок відповідача грошових сум 07.10.2013 року у розмірі 1,71 грн. та 05.10.2015 року у розмірі 48,00 грн., що вбачається з розрахунків заборгованості наданих банком(акр.с.97; 108), оскільки ці суми взагалі не зазначені в розрахунках наданих банком(арк.с. 5-6, 95-96), та окрім цього з цих рахунків взагалі не зрозуміло з яких рахунків, каси, терміналу проводилось зарахування коштів на погашення кредитної заборгованості, що свідчить проте, що банк сам міг зарахувати ці кошти для того, щоб не могла бути застосована позовна давність. Також суд ставиться критично до розрахунків заборгованості наданої банком в частині того, що вони не відповідають банківській виписці з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, оскільки відповідно до Підпункту 6 Пункту 8 розділу 2 Постанови НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 року вбачається, що виписка з рахунку боржника це банківський документ, який надається банком громадянину - користувачу про рух коштів за його рахунком, періодичність та порядок їх отримання, а з розрахунків заборгованості наданих банком не зрозуміло ким та з якого рахунку було зараховано грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 , а тому суд вважає, що ці суми не можуть бути враховані судом як такі, що мають ознаки доказу сплати Позичальником грошових зобов`язань за цим кредитним договором.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Перебіг строку позовної давності було перервано останній раз поданням позивачем 11 липня 2011 року до суду позову до ОСОБА_3 по цивільній справі № 2-3343/2011 про стягнення заборгованості за кредитним договором № PVU0RK01160739 від 08.11.2005 року. Після переривання перебіг строку позовної давності почався заново.

Тобто з 12 липня 2011 року строк позовної давності почався заново і, оскільки, ОСОБА_3 , після цієї дати заборгованість за кредитним договором також не сплачував, цей строк сплинув 12 липня 2014 року.

Позивач звернувся до суду з позовом у даній справі, що розглядається, лише 01 березня 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Згідно статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем не надано доказів поважності пропуску ним строку позовної давності.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність застосування до позовних вимог наслідки спливу позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України, а саме відмовити у задоволенні цього позову.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то суд приходить до висновку, що судові витрати на судовий збір у сумі 1378,00 грн., сплачений при подачі позову, що підтверджується платіжним дорученням (арк.с.1) покласти на позивача.

Керуючись ст. ст.263, 264, 265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати на судовий збір у розмірі 1378,00 грн. покласти на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 27 вересня 2019 року.

Суддя: В. О. Головін