Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 450/563/17

провадження № 61-38450св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Еталон» в особі розпорядника майна Слідзьона Надії Петрівни Тисменицької районної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 січня 2018 року у складі головуючого-судді Мельничук І. І. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року у складі суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон» в особі розпорядника майна Слідзьона Н. П. Тисменицької районної адміністрації (далі - ТОВ «Еталон») про визнання права власності на квартиру.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 10 січня 2008 року між нею та відповідачем був укладений попередній договір № 48, за умовами якого сторони зобов`язалися укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка згідно проектної документації складається з двох жилих кімнат жилою площею 29,70 кв. м, загальна площа квартири становить 64,30 кв. м, орієнтовною вартістю - 340 950,75 грн.

Вселившись фактично в квартиру АДРЕСА_2 , вона уклала договори про надання комунальних послуг з відповідними підприємствами і на обслуговування будинку та прибудинкової території.

Посилаючись на те, що позбавлена можливості здійснити реєстрацію права власності на вищевказану квартиру через відсутність усіх необхідних документів, та ігнорування відповідачем заяв про надання таких документів, а також на те, що між нею та ТОВ «Еталон» фактично було укладено договір купівлі-продажу квартири, ОСОБА_1 просила позов задовольнити та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру, яка не є об`єктом попереднього договору. За порушення умов попереднього договору відповідно до частини другої статті 635 ЦК України передбачені інші правові наслідки - відшкодування збитків. Крім того, частиною третьою статті 635 ЦК України передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 січня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів та позицій інших учасників справи

У серпні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано те, що позивач тривалий час відкрито і на законних підставах володіє спірною квартирою, проте відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу позбавляє її можливості здійснити державну реєстрацію права власності на нерухомість. Спірна квартира набута позивачем не на підставі попереднього договору, лише кошти сплачені за попереднім договором були зараховані в рахунок придбаної квартири № 24 , яка не була передбачена попереднім договором, що свідчить про фактичне укладення іншого договору купівлі-продажу квартири. Також судами не враховано надані позивачем докази на підтвердження сплати повної вартості спірної квартири.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 10 січня 2008 року між ТОВ «Еталон» та ОСОБА_1 був укладений попередній договір № 48, згідно якого сторони зобов`язалися укласти договір купівлі-продажу квартири № 21, що знаходиться на третьому поверсі жилого будинку по АДРЕСА_1 в термін до 31 березня 2008 року, орієнтовна вартість якої становить 340 950,75 грн.

На виконання вказаного договору, ОСОБА_1 сплатила частину вартості квартири в розмірі 1999 389,42 грн.

24 квітня 2009 року видано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 .

02 грудня 2013 року сторони підписали акт приймання-передачі квартири, у якому зазначено, що відповідно до умов попереднього договору № 48 від 10 січня 2008 року продавець передав у приватну власність покупцю квартиру АДРЕСА_2 .

17 червня 2011 року ОСОБА_1 , уклала договір № 11/0617 про надання комунальних послуг абонентам багатоквартирних будинків у квартирі АДРЕСА_2 .

Рішенням державного реєстратора від 30 червня 2015 року № 22481082 зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з підстав неподання заявником усіх необхідних документів для здійснення такої реєстрації.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Еталон» про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, залишені без задоволення рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2016 року.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір укладається в формі встановленої для основного договору, а якщо форма не встановлена, то у письмовій формі.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Тобто попередній договір купівлі-продажу квартири повинен бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений.

У частині другій статті 635 ЦК України встановлено обов`язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Примусове виконання зобов`язання в натурі суперечить вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобов`язання за попереднім договором і положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності.

У статті 635 ЦК України не передбачено такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобов`язання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку.

Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 ЦК України, згідно з якою зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

Ураховуючи викладене, інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки за порушення умов попереднього договору передбачені інші правові наслідки - відшкодування збитків. Крім того, частиною третьою статті 635 ЦК України передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором. Припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо тривалого і відкритого володіння спірною квартирою, яка набута позивачем не за попереднім договором, а за окремим договором купівлі-продажу, вартість якої сплачена в повному обсязі, зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик