справа № 756/8386/18 головуючий у суді І інстанції Майбоженко А.М.
провадження № 22-ц/824/6921/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача суму боргу по заробітній платі у розмірі 31 594 грн. 76 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з грудня 2012 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДІЄСА» та працював на посаді техніка з налагоджування та випробувань. Під моральним тиском керівництва, у зв`язку із різким зменшенням рівня заробітної плати, позивач 13 листопада 2017 року вимушений був звільнитися з займаної посади за власним бажанням. У період з 01 вересня 2017 року по день звільнення відповідач всупереч нормам ст. 24 Закону України «Про оплату праці» не в повному обсязі виплачував позивачу заробітну плату, а саме без врахування премій, тоді як іншим працівникам, які обіймали аналогічні посади, заробітна плата виплачувалась в повному обсязі. Рішення про позбавлення ОСОБА_1 премії прийняті відповідачем без додаткового узгодження з уповноваженим на представництво трудовим колективним органом та без попередження позивача, чим порушено ст. 97 КЗпП України. За підрахунком ОСОБА_1 сума невиплаченої йому заробітної плати за період з вересня по листопад 2017 року становить 31 594 грн. 46 коп. Позивач звертався до відповідача з проханням надати письмові пояснення з приводу невиплати йому заробітної плати в повному обсязі, однак, останнім такі були проігноровані.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що йому не була надіслана копія відзиву. Суд не дослідив обставини накладення стягнення, його підстави та обізнаність щодо накладення стягнення на позивача. Жодних підстав для накладення дисциплінарних стягнень не було. Позивач не був повідомлений про будь-які дії, направлені на притягнення його до відповідальності. Відповідач мав змогу поштою повідомити позивача про те, що проти нього йде службове розслідування, яке може вилитися у дисциплінарне стягнення. Позивач вказує, що існують підстави вважати, що наказ про накладення дисциплінарного стягнення від 31 жовтня 2017 року та акт від 01 листопада 2017 року складені заднім числом, після подання позивачем до суду позову. У письмових поясненнях начальнику управління з питань праці ГУ Держпраці у Київській області, які надав відповідач, не міститься інформація про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , що також слугує непрямим доказом відсутності доган на той час. На підтвердження тверджень позивача про створення штучних умов «гоніння» та усунення від виконання обов`язків, у зв`язку з чим позивач був вимушений звільнитися з займаної посади за власним бажанням, у матеріалах справи міститься Доповідна записка від 18 жовтня 2017 року за підписом ОСОБА_2 , в яких він рекомендує прийняти міри по звільненню позивача з компанії. Відповідач не надав доказів того, що позивач відмовлявся від виконання покладених на нього обов`язків. Судом вказана інформація також не перевірялася.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ДІЄСА» зазначає, що у роботодавця були вагомі причини мати претензії до трудової дисципліни та виконання працівником трудового розпорядку, що негативно вплинуло на фінансові показники заробітної плати працівника. Позивач не надав доказів того, що його усунули від виконання трудових обов`язків та не надали доступу до робочого місця. Премія відноситься до додаткової заробітної плати, тому зміна її розміру не вважається зміною умов та не потребує погодження. ТОВ «ДІЄСА» не порушувало законні трудові права ОСОБА_1 , повністю виплатило його посадовий оклад за вересень-листопад 2017 року згідно штатного розпису.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду техніка з налагодження та випробувань в ТОВ «ДІЄСА» з посадовим окладом у розмірі 1 440 грн. (а.с.51).

Наказом ТОВ «ДІЄСА» № 3329-К «Про припинення трудового договору (контракту) від 13 листопада 2017 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.53).

Згідно штатного розкладу ТОВ «ДІЄСА», затвердженого 01 серпня 2017 року, посадовий оклад техніка з налагоджування та випробувань з 01 серпня 2017 року та по день звільнення складав 3 200 грн. (а.с.66).

Згідно розрахункового листка за вересень 2017 року заробітна плата ОСОБА_1 становила 3 316 грн. 20 коп. (до виплати - 2 669 грн. 54 коп.), з яких: 3 200 грн. - посадовий оклад та 116 грн. 20 коп. - індексація зарплати (кількість відпрацьованих днів - 21) (а.с.76).

За жовтень 2017 року сума заробітної плати, яка нарахована ОСОБА_1 , складає 2 249 грн. 53 коп. (до виплати - 1 810 грн. 87 коп.), з яких: 2 133 грн. 33 коп. - посадовий оклад та 116 грн. 20 коп. - індексація зарплати (кількість відпрацьованих днів - 14) (а.с.77).

У період з 01 по 13 листопада 2017 року ОСОБА_1 перебував у адміністративній відпустці без збереження заробітної плати. Згідно розрахункового листка за листопад 2017 року ОСОБА_1 нарахована компенсація відпустки за 13 днів у розмірі 6 379 грн. 88 коп. (до виплати - 5 135 грн. 80 коп.) (а.с.75, 77).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що премія відноситься до додаткової заробітної плати, встановлення її розміру є правом, а не обов`язком роботодавця, тому зміна розміру премії не вважається зміною умов оплати праці та не потребує додаткового погодження. Відповідач не заперечував, що заробітна плата позивача у вказаний період виплачувалась без нарахування премії, посилаючись на те, що у товариства були вагомі причини мати претензії до виконання позивачем трудового розпорядку. Наказом ТОВ «ДІЄСА» від 31 жовтня 2017 року позивачу було оголошено догану за порушення трудової дисципліни. Зазначений наказ позивач не оспорював. При звільненні 13 листопада 2017 року позивач зазначив, що не має претензій до товариства.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що за період з вересня по листопад 2017 рокуйому було виплачено не всю заробітну плату.

Під час розгляду справи встановлено, що у вказаний період позивачу не виплачувалася премія, у зв`язку з чим розмір отриманих сум був меншим, ніж у попередні місяці.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові та матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У матеріалах справи міститься наказ ТОВ «ДІЄСА» № 646/1 від 31 жовтня 2017 року, згідно якого на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни (а.с.55).

Наявність факту порушення трудової дисципліни працівником ОСОБА_1 стала підставою для невиплати йому премії, яка належить до заохочувальних виплат, а її встановлення є правом, а не обов`язком роботодавця.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує на те, що суд не дослідив обставини накладення стягнення, його підстави та обізнаність щодо накладення стягнення на позивача. Жодних підстав для накладення дисциплінарних стягнень не було. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення від 31 жовтня 2017 року та акт від 01 листопада 2017 року складені заднім числом, після подання позивачем до суду позову. У письмових поясненнях начальнику управління з питань праці ГУ Держпраці у Київській області, відповідач не вказував на притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1

Апеляційний суд вважає зазначені позивачем доводи такими, що не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати, оскільки наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани не оскаржувався позивачем та не є предметом судового розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що він був змушений звільнитися з займаної посади за власним бажанням. У матеріалах справи міститься Доповідна записка від 18 жовтня 2017 року за підписом ОСОБА_2 , в яких він рекомендує прийняти міри по звільненню позивача з компанії. Відповідач не надав доказів того, що позивач відмовлявся від виконання покладених на нього обов`язків. Судом вказана інформація також не перевірялася.

Однак, питання щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи за власним бажанням та виконання ним трудових обов`язків, а саме відмови від виконання трудових обов`язків, не стосується предмета спору у даній справі, а тому суд позбавлений можливості досліджувати та перевіряти зазначені позивачем обставини. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності не за відмову від виконання трудових обов`язків, а за неналежне їх виконання, а саме за вчинення дій по встановленню клієнтам компанії забороненого програмного забезпечення.

Доводи ОСОБА_1 щодо неналежного надсилання йому стороною відповідача відзиву на апеляційну скаргу та неналежна перевірка судом вказаної обставини не є підставою для скасування судового рішення, оскільки такі порушення не призвели до не правильного вирішення справи по суті.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказах, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.