Справа № 456/1727/17
Провадження № 2/456/113/2019
РІШЕННЯ
іменем України

17 квітня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю,-

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, в якому просять встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином: у їхнє користування виділити, згідно плану будинку зазначеного в технічному паспорті: кімнату під №2 загальною площею 13,1 кв.м., кімнату під АДРЕСА_2 загальною площею 0, 8 кв.м.; у користуванні відповідача ОСОБА_4 , згідно плану будинку, зазначеного в технічному паспорті: кімнату під №4 загальною площею 9, 3 кв.м., що максимально відповідає його частці в праві власності на квартиру; в загальному користуванні, згідно плану будинку, зазначеного в технічному паспорті, залишити: кухню під №5 загальною площею 5,6 кв.м., ванну кімнату під №7 загальною площею 3,5 кв.м.; коридор під №1 загальною площею 11, 5 кв.м. та стягнути з відповідача на їхню користь сплачену суму судового збору. Свої вимоги мотивують тим, що вони є власниками ѕ частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.11.2004 серії НОМЕР_1 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5319451 від 04.11.2004. ј частина даної квартири належить на праві власності відповідачу. Згідно з технічним паспортом на вказану приватизовану квартиру, така розташована на 5 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат: 1-а кімната загальною площею 13, 1 кв.м., 2-га кімната загальною площею 14,6 кв.м., 3-тя кімната загальною площею 9, 3 кв.м., кухня загальною площею 7, 9 кв.м., ванна кімната загальною площею 3,5 кв.м., коридор загальною площею 11, 5 кв.м. та комірок загальною площею 0,2 та 0,8 кв.м. Добровільно знайти домовленість у користуванні вказаною квартирою вони не можуть, відповідач чинить їм перешкоди у користуванні нею, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Позивачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, причин своєї неявки суду не повідомили, неодноразово повідомлялася про час і місце розгляду справи, в судовому засіданні приймає участь їхній представник адвокат Кузик В.І., а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, проти чого сторони не заперечили.
В судовому засіданні представник позивачів, адвокат Кузик В.І., позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задоволити. Пояснив суду, що позивачі є власниками ѕ частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачу належить ј частина цієї ж квартири. Сторони не можуть добровільно врегулювати питання користування вказаною квартирою. Позивачі відмовляються разом проживати з відповідачем у даній квартирі, оскільки він неодноразово застосовував відносно них фізичну силу. Відповідач змінив замки до помешкання, не впускає їх. Позивач ОСОБА_1 на даний час перебуває на заробітках в Італії, а ОСОБА_3 змушений жити на зйомній квартирі в м. Івано-Франківськ. Позивачі проживали за адресою АДРЕСА_1 до 2015 р., поки відповідач не приїхав з Італії. Вказане житло було йому видане як військовослужбовцю, оскільки він перебував на квартирній черзі. До 2015 р. позивачі сплачували всі комунальні послуги по утриманню квартири, з 2015 р. комунальні послуги сплачує відповідач, оскільки саме він там проживає і на даний час.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, , а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, оскільки в справі приймає участь його представник адвокат Буренкова Н.Г., що повністю відповідає вимогам п.4 ч.3 ст.223 ЦПК України.
Представник відповідача, адвокат Буренкова Н.Г., щодо задоволення позовних вимог заперечила. Пояснила суду, що квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_4 отримав згідно з рішенням, як військовослужбовець, який перебував на квартирному обліку. У вказаній квартирі позивачі не проживають тривалий час. ОСОБА_1 більше 20 р. проживає в Італії, ОСОБА_2 у 2013 р. батьки купили квартиру в м. Івано-Франківськ, а ОСОБА_3 разом з матір`ю перебуває на заробітках в Італії. Той факт, що позивачі не проживають за вищевказаною адресою підтверджується актами, які долучені до матеріалів справи. У 2015 р. ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 розлучились, позивачка погрожувала йому, що залишить його без житла. Відповідач всі роки сплачував комунальні послуги. Із запропонованим поділом ОСОБА_4 не погоджується, на даний час він користується найбільшою за площею кімнатою. Доповнила, що вказане помешкання є єдиним для відповідача, факт наявності перешкод позивачам у користуванні квартирою, останніми належними доказами не підтверджено.

18.09.2018 на адресу суду відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, яку останній мотивує тим, що вказане помешкання є єдиним місцем для його проживання, іншого житла у нього немає. Квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , він отримав як військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 , оскільки перебував на квартирному обліку з 1990 р до 2003 р. Жодних перешкод у користуванні вказаною квартирою позивачам він не чинить. ОСОБА_5 дружина та син на даний час проживають в Італії, будучи там на заробітках. Дочці ОСОБА_2 у 2013 р. вони купили трьохкімнатну квартиру в м. Івано-Франківськ. У 2015 р. він з позивачкою ОСОБА_1 розлучились, остання погрожувала позбавити його права власності на квартиру. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

25.10.2018 на адресу суду представником позивачів, адвокатом Кузик В.І. подано відповідь на відзив. Зокрема представник вказує, що факт наявності перешкод у користуванні квартирою у позивачів підтверджується зміною замків від дверей квартири. Не заперечив того факту, що ОСОБА_1 перебуває на заробітках в Італії, оскільки через важку матеріальну скруту змушена була поїхати за кордон. Відповідач не звертає уваги на законне право позивачів на користування житлом, яке належить їм на праві власності, в той же час проживає у вказаній квартирі з новою дружиною і не дає змоги позивачам користуватися житлом.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідківта дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №288 від 21.03.2003 про затвердження спільного рішення Стрийської гарнізонної житлової комісії протокол №6 від 15.08.2003 «Про розподіл квартир в будинку АДРЕСА_3 », затверджено рішення Стрийської гарнізонної житлової комісії (протокол №6 від 15.08.2003) та видано ордер ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_4 на сім`ю з 4-х чоловік, в тому числі: він, дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_6 та син ОСОБА_3 який перебуває на квартирному обліку з 1990 р. на загальній черзі у в/ч НОМЕР_2 під №3 /а.с. 85-86/.

22.08.2003 виконавчий комітет міської Ради народних депутатів міста Стрия 22.08.2003 видав ОСОБА_4 , сім`я якого складається з 4-х чоловік, ордер №26080 на право зайняття 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_5 . Ордер видано на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів м. Стрия від 21.08.2003 №288 /а.с. 87/.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , кожному з них належить по ј частині вказаної квартири. Даний факт також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВЕ №060743, копія якого наявна в матеріалах справи /а.с.4,5/.

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_6 , у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 /а.с. 6-8/.

Згідно з технічним паспортом на приватизовану квартиру АДРЕСА_5 , така зареєстрована Стрийським ДК МБТІ на право спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності і записана в Реєстрову книгу за №14361 від 04.11.2004, загальна площа квартири 60, 9 кв.м. /а.с.9/.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис №121, видане відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 29.05.2010 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_8 » /а.с. 10/.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. (наведена правова позиція відображена у постанові Верховного суду від 06.03.2018 по справі №1616/2529/2012).

Крім того, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
У цьому випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення в користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Судом встановлено, що квартиру АДРЕСА_5 позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 набуто у власність за час перебування у шлюбі. Вказану квартиру відповідачу ОСОБА_4 надано на сім`ю з 4-х чоловік, в тому числі: він, дружина ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_6 та син ОСОБА_3 . Оскільки він перебував на квартирному обліку з 1990 р. на загальній черзі у в/ч НОМЕР_2 під №3.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 04.11.2004, квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , кожному з них належить по ј частині вказаної квартири. Даний факт також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВЕ №060743, копія якого наявна в матеріалах справи /а.с.4,5/.

Надані представником відповідача акти №8 від 20.11.2015, №9 від 20.11.2015, №6 від 30.01.2017, №5 від 30.01.2017, №3 від 12.02.2018, №4 від 12.02.2018, №18 від 29.08.2018 про те, що ОСОБА_4 є власником вищевказаної квартири, а ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є її співвласники та не проживають тривалий час у даній квартирі, не впливають на висновки суду щодо задоволення позову та встановлення порядку користування квартирою, оскільки чинним законодавством не передбачено у випадку вирішення спору вказаної категорії обов`язок позивача довести наявність перешкод у користуванні квартирою та/або факт поважності причин тривалого не проживання у спірному помешканні. Окрім цього, факт не проживання позивачів у вказаній квартирі свідчить тільки про те, що останні не можуть досягнути домовленість з відповідачем у порядку користування квартирою поза судовим порядком.

Суд також не бере до уваги покликання відповідача, вказані у відзиві на позов, про те, що позивач ОСОБА_2 має трьохкімнатну квартиру в м. Івано-Франківськ, яку він з колишньою дружиною їй купили, оскільки в розумінні ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.Вказані доводи не підтверджені жодними належними і допустимими доказами і не спростовують висновків суду про те, що спір між сторонами слід вирішити у спосіб, заявлений позивачем у позовній заяві.

У свою чергу, представником позивача не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження доводів про те, що відповідач ОСОБА_4 змінив замки у квартирі, що перешкоджає його довірителям до вільного доступу у квартиру АДРЕСА_5 , а тому вказані обставини не можуть братись судом до уваги при задоволенні позовних вимог.

Також суд критично оцінює твердження адвоката Кузика В.І. про те, що відповідач ОСОБА_4 застосовував до колишньої дружини фізичну силу, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема відповідних заяв-звернень до правоохоронних органів, крім того, вказана обставина не є предметом розгляду даного спору і не впливає на висновки суду про встановлення порядку користування квартирою.

Суд звертає увагу, що в даному випадку мова йде не про поділ квартири, а про встановлення порядку користування квартирою, а відтак, суд вважає за можливе відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Задовольняючи позовні вимоги, суд бере до уваги наведений представником позивачів ОСОБА_10 у позовній заяві порядок користування квартирою АДРЕСА_5 , оскільки: згідно технічного плану квартири, кімната під АДРЕСА_7 загальною площею 0,8 кв.м., які виділяються в користування позивачам, є з окремими входами, вхід до вказаних приміщень не є прохідним через кімнату, що виділяється в користування відповідачу ОСОБА_4 , під №4 загальною площею 9,3 кв.м. та комірку №6 загальною площею 0,2 кв.м., тобто наведені приміщення є повністю ізольованими одні від одних. При цьому, суд вважає за необхідне залишити в загальному користуванні сторін кухню №5, загальною площею 5,6 кв.м., ванну кімнату №7, загальною площею 3,5 кв.м., коридор №1, загальною площею 11,5 кв.м., що не буде суперечити правам та інтересам жодної із сторін та відповідатиме частці кожного у праві власності на вказану квартиру.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є належним чином обґрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами; відповідач у свою чергу, не надав суду жодних переконливих доказів для спростування вимог позивачів, а також беручи до уваги те, що встановлений судом порядок користування квартирою не буде суперечити правам та інтересам жодної із сторін, позов слід задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 223, 89, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю задоволити частково.

Встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками, виділивши в користування:
-ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 кімнату №2 загальною площею 13,1 кв.м.; кімнату №3 загальною площею 14,6 кв.м., комірку №8 загальною площею 0,8 кв.м.;

-ОСОБА_4 - кімнату №4 загальною площею 9,3 кв.м.; комірку №6 загальною площею 0,2 кв.м.

В загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити: кухню №5, загальною площею 5,6 кв.м., ванну кімнату №7, загальною площею 3,5 кв.м., коридор №1, загальною площею 11,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 213 /двіста тринадцять/ грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 26 квітня 2019 року.