Дата документу 15.05.2019 Справа № 323/2195/17
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 323/2195/17 Головуючий у 1 інстанції: Плечищева О.В.
№ провадження 22ц/807/395/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

секретар: Путій Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Преображенське», третя особа: Реєстраційна служба виконавчого комітету Залізничної селищної ради Гуляйпільського району Запорізької області, Гуляйпільська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання безвідкличної довіреності та додаткової угоди до договору оренди землі недійсними та усунення перешкод у здійсненні права користування майном,

за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,8808 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Преображенської громади Оріхівського району Запорізької області, право власності на яку підтверджено Державним актом серії НОМЕР_2 від 10.02.2006 року.

В 2006 році між ним та ТОВ «Агрофірма Єгорівка - 2006», правонаступником якої є ТОВ «Преображенське», було укладено договір оренди земельної ділянки № 812 строком на 10 років, який не містив жодних додатків та не був зареєстрований відповідно до діючого законодавства в державних органах влади.

В 2009 році позивач опинився в скрутному матеріальному становищі, терміново були потрібні кошти, сума яких значно перевищувала його доходи. Він звернувся до ТОВ «Преображенське», яке орендує його земельну ділянку з проханням видати наперед належну йому згідно договору орендну плату. Директор ТОВ «Преображенське» ОСОБА_2 погодився видати орендну плату в сумі, яка значно перевищувала ту, яку він просив. В обмін на кошти він повинен був скласти на ім`я директора чи то розписку, чи то довіреність, яка, як його запевнили, не буде мати негативних для нього наслідків. У березні 2009 року його та інших пайовиків ТОВ «Преображенське» відвезли до Гуляйпільської державної нотаріальної контори, де нотаріус надала йому вже готовий документ, нічого не роз`ясняючи, вказала, де поставити свій підпис. Після підписання цього документу йому було видано обіцяну суму орендної плати.

Знаючи, що укладений договір між ним та ТОВ «Преображенське» оренди земельної ділянки припинив свою дію, жодних нових договорів з відповідачем ним не укладалося та не підписувалося, в 2016 році позивач вирішив укласти новий договір з іншим орендарем, звернувшись до ТОВ «Преображенське» щодо врегулювання правовідносин стосовно оренди своєї земельної ділянки, однак там повідомили, що ним у 2009 році було видано довіреність на ім`я ОСОБА_2 , з якою йому надали можливість ознайомитися з її змістом. З пояснень працівників ТОВ «Преображенське» та з тексту довіреності йому стало відомо про те, що довіреність видана строком на 30 років і є безвідкличною. Також позивачу стало відомо, що на підставі зазначеної довіреності 01.02.2016 року було укладено додаткову угоду б/н до договору оренди земельної ділянки від 27.12.2006 року з ТОВ «Преображенське», згідно якої строк оренди подовжено на 49 років та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.09.2016 року. При цьому його не ознайомили ні з текстом договору, другий екземпляр договору надано не було.

Зазначені факти обурили позивача, адже ОСОБА_2 скориставшись його скрутним становищем та похилим віком, шляхом обману змусив підписати довіреність, не давши змоги ознайомитися з її змістом. Скориставшись довіреністю, ОСОБА_2 уклав від його імені додаткову угоду №1 від 01.02.2016 року до договору оренди землі від 27.12.2006 року з товариством «Преображенське», директором якого він є. Вважає, що ОСОБА_2 уклав цей договір виключно в своїх інтересах та всупереч його інтересам як власника земельної ділянки. Так, договір укладено строком на 49 років, що в будь-якому випадку не відповідало його внутрішній волі як власника земельної ділянки. Крім того, зважаючи на строк повноважень представника, визначений в довіреності 30 років, представник не мав без його згоди укладати договір користування належним позивачу майном на термін, який значно перевищує строк наданих представнику повноважень. Договір не містить розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, у зв`язку з чим визначена договором орендна плата в сумі 3 300,72 грн є значно нижчою за загальну, що знову ж таки свідчить про вчинення правочину внаслідок змови пов`язаних осіб щодо умов договору.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсною довіреність, видану 18.03.2009 від його імені на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену державним нотаріусом, з моменту видачі та посвідчення, застосувати наслідки недійсності правочину та визнати недійсною додаткову угоду від 01.02.2016 до договору оренди земельної ділянки, що укладена ОСОБА_2 від його імені з ТОВ «Преображенське».

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зі змісту довіреності не вбачається підстав для висновку, що надані позивачем повноваження повіреному якимось чином порушують його власні права або суперечать його інтересам. Довіреність містить перелік повноважень без зазначення будь-яких обтяжуючих позивача або таких що суперечать положенням чинного законодавства прав чи обов`язків. Позивач реалізував своє право на скасування оскаржуваної довіреності. Та обставина, що позивач при підписанні довіреності не ознайомився із її текстом не є підставою для визнання її недійсною, оскільки помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним. Позивачем не надано жодних доказів тому, що договір оренди від його імені ОСОБА_2 уклав у своїх власних інтересах. Отримавши орендну плату наперед позивач фактично схвалив цей договір, а отже відсутні підстави для визнання правочину недійсним.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції невірно проаналізовані докази, не враховано, що він не мав наміру складати безвідкличну довіреність, яка була видана без будь-яких правових підстав, а також оспорювна додаткова угода до договору оренди земельної ділянки укладена представником, який одночасно є директором ТОВ «Преображенське». Договір оренди укладено всупереч його інтересам виключно в інтересах орендаря.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачами не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсною довіреності, яка на час вирішення справи скасована, суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального права при вирішенні позовних вимог щодо відповідності вимогам закону додаткової угоди до договору оренди.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до частин другої, третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10.02.2006 належить земельна ділянка на території колишньої Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області площею 5,8808 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» (а.с.9-10).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Преображенське» є правонаступником ТОВ «Агрофірма Єгорівка- 2006», його засновником і директором є ОСОБА_2

На підставі Договору оренди землі № 139 від 17.01.2006 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Агрофірма Єгорівка-2006», зареєстрованого у Оріхівському районному відділі ЗРФ «Центр Державного земельного кадастру» 27.12.2006 року за № 812, вказана земельна ділянка була на десять років передана в оренду вказаному підприємству ( а.с.76-83).

18.03.2009 року ОСОБА_1 надав довіреність на ім`я ОСОБА_2 , якою уповноважив останнього здавати в оренду належну йому на праві власності земельну ділянку, отримувати орендну плату, строк дії довіреності 30 років. посвідчена нотаріусом Гуляйпільської нотаріальної контори Запорізької області (а.с.104), яка була скасована 05.10.2016 року на підставі заяви ОСОБА_1

01.02.2016 року між ОСОБА_1 , інтереси якого представляв ОСОБА_2 на підставі вищевказаної довіреності, ТОВ «Агрофірма Єгорівка 2006» та ТОВ «Преображенське» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 17.01.2006 року, зареєстрованого за № 812 від 27.12.2006 року.

За умовами додаткової угоди право оренди належної ОСОБА_1 земельної ділянки від ТОВ «Агрофірма Єгорівка-2006» переходить до ТОВ «Преображенське», договір укладено на 49 років, розмір орендної плати 3 650 грн. на рік. Договір зареєстровано у відділі державної реєстрації Залізничної селищної ради Гуляйпільського району Запорізької області за № 1705939 від 20.09.2016 року ( а.с.84-87).

18.09.2016 року ОСОБА_2 як представник орендодавця отримав від ТОВ «Преображенське» грошову суму у розмірі 15000 грн. з призначення платежу пай оренда, що підтверджується видатковим касовим ордером від 18.09.2016 року (а.с.75).

Дійшовши висновку про те, що отримавши у вересні 2016 року орендну плату від ТОВ «Преображенське» у розмірі 15 000 грн., ОСОБА_1 фактично схвалив правочин, укладений його представником, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що видатковий касовий ордер про отримання орендної плати 18 вересня 2016 року останній не підписував, оскільки підпис від його імені вчинив ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої у березні 2009 року.

Належних і допустимих доказів на підтвердження факту передачі ОСОБА_2 вказаної суми ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Висновки суду першої інстанції про те, що інтереси ТОВ «Преображенське» під час укладення договору оренди представляла ОСОБА_3 , а отже дії ОСОБА_2 як представника ОСОБА_1 не суперечать положенню ст.238 ЦК України є помилковими.

На час укладення оспорюваного договору засновником і директором ТОВ «Преображенське» був ОСОБА_2 , який відповідно до підпункту 2 пункту 4.1 статуту товариства має право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). На підставі наданої ОСОБА_1 довіреності, ОСОБА_2 уклав договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого у строкове платне володіння і користування орендаря ТОВ «Преображенське», засновником якого він є, перейшла земельна ділянка ОСОБА_1 строком на 49 років, тобто вчинив правочин від імені особи, яку представляє, у своїх інтересах.

Оскільки учасником (засновником) і директором ТОВ «Преображенське» на момент укладення оскаржуваного договору був ОСОБА_2 , укладаючи оспорюваний договір оренди землі з ТОВ «Преображенське» останній фактично діяв у своїх інтересах, а не в інтересах довірителя ОСОБА_1 , що прямо заборонено частиною третьою статті 238 ЦК України і є достатньою правовою підставою, передбаченою частиною першою статті 215 ЦК України для визнання цього правочину недійсним.

Отримання ОСОБА_2 як повіреним ОСОБА_1 у вересні 2016 року орендної плати за спірним правочином не свідчить про обізнаність останнього про факт укладення договору і про його схвалення.

За вказаних обставин оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсною додаткову угоду б/н від 01 лютого 2016 року до договору оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 від 27 грудня 2006 року, що укладений ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 з ТОВ «Преображенське» і ТОВ «Агрофірма Єгорівка-2006», правонаступником якої є ТОВ «Преображенське», що зареєстрований та внесений до державного реєстру речових прав 20 вересня 2016 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено і підписано 16 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: