ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 643/16006/16-ц

провадження № 22-ц/818/106/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкова О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року, ухвалене у складі судді Довготько Т.М., -

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 05 грудня 2015 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав від неї 115000 доларів США, які зобов'язався повернути у строк до 04 грудня 2016 року.

Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе за договором позики зобов'язань належним чином не виконав, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 115 000 дол США основного боргу, що за курсом НБУ станом на 20 грудня 2016 року становить 3034850 грн, а також 27600 доларів США, що за курсом складає 728 364 грн., процентів за користування позикою.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 05 грудня 2015 року в розмірі 115000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20 грудня 2016 року складало 3034850 грн, відсотки у розмірі 27600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20 грудня 2016 року складало 728364 грн., а також 6890 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначив, що отримані за договором позики кошти ним було повернуто позивачці 12 грудня 2015 року у сумі 117300 доларів США, що підтверджується актом повернення до договору позики, а тому відсутні підстави для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

У засідання суду апеляційної інстанції, призначені на 02.10.2018 року, 30.10.2018 року, 20.11.2018 року, 11.12.2018 року, 15.01.2019 року, 19.02.2019 року, ОСОБА_1 не з'явилась, судові повістки, що були направлені судом на зазначену нею у позовній заяві адресу, не отримала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.

Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З огляду на те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 відкрито 13 квітня 2017 року, за клопотанням ОСОБА_1 та її представника двічі призначались судові експертизи, але в подальшому відповідач судові повістки не отримувала, в судові засідання не з'являлась, ходом розгляду цивільної справи за її позовом не цікавилась, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та її представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе за договором позики зобов'язань належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення в судовому порядку заборгованості за договором позики у загальному розмірі 3763214 грн.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судовим розглядом встановлено, що 05 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав від позивача 11500 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 2% щомісячно та зобов'язався повернути вказану суму у строк до 04 грудня 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч. 1 статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 4.5 договору від 05 грудня 2015 року сторони передбачено, що позика повертається в готівковій формі шляхом передання грошових коштів у розмірі позики позикодавцю, в підтвердження чого останнім видається розписка.

Частиною 1 ст. 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов'язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, зокрема, акту повернення до договору позики № 1 від 05.12.2015 року, 12.12.2015 року ОСОБА_1 було отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 117000 дол США в рахунок повернення боргу за вказаним договором позики.

Зазначений акт містить особистий підпис ОСОБА_1

Згідно з висновком комплексної судово-почеркознавчої експертиза та судово-технічної експертизи документів № 8503/8979 від 28.07.2017 року у наданому на дослідження «Акте возврата к договору займа №1 от 05.12.2015», що міститься на 117 аркуші матеріалів справи, друкований текст виконаний електрофотографічним способом за допомогою лазерного принтеру або багатофункціонального пристрою в режимі «Принтер», а рукописні записи виконані пишучим вузлом (вузлами) кулькової ручки (ручок), стрижень якої (яких) заправлений пастою синьо-фіолетового кольору для кулькових ручок. Рукописні записи в інших рядках досліджуваного «акта» змінам шляхом підчитки, дописки (дорисовки), травлення не піддавалися та є первинними.

Підпис від імені ОСОБА_1 в документі «Акт возврата к договору займа №1 от 5.12.2015» в рядку «подпись» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_1

За висновками судово-технічної експертизи документів від 30.08.2018 року записи та підписи в акті №1, датованому 05 грудня 2005, виконані кульковою ручкою (ручками), спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору. Друкований текст в досліджуваному акті №1, датованому 05 грудня 2015 року нанесений електрофотографічним способом з використанням друкуючого пристрою (пристроїв) з лазерним способом друку тонером чорного кольору. В акті №1, датованому 05.12.2015 року записи і підписи виконувались після того, як був нанесений друкований текст. Встановити час нанесення записів та підписів в акті № 1, датованому 05 грудня 2015 року не видається можливим через заборону вирізання штрихів рукописних записів і підписів у досліджуваному документі. Встановити час нанесення друкованого тексту в акті №1, датованому 05 грудня 2015 року, не видається можливим, у зв'язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення часу виконання друкованих текстів. нанесених з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку.

Отже на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що зобов'язання за договором позики від 05.12.2015 року ОСОБА_2 виконані належним чином, а тому відсутні встановлені законом підстави для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7579 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 376, 380, 382-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 05 грудня 2015 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 7579 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова