Справа № 466/4648/17 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/2997/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Фейір К.О.

з участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача Горідько Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

29 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (далі - ДП «Львівстандартметрологія», підприємство, відповідач) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як на підставу своїх вимог зазначив, що 03 березня 2011 року він прийнятий на роботу в ДП «Львівстандартметрологія» на посаду генерального директора з економічних питань. Наказом № 59-к від 31 травня 2017 року його звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення його з займаної посади вважає незаконним та безпідставним, виходячи з наступного:

Наказом №78 по ДП «Львівстандартметрологія» від 27 лютого 2017 року затверджено нову структуру та новий штатний розпис підприємства. Наказом №85 по ДП «Львівстандартметрологія» від 01 березня 2017 року, у зв'язку із реорганізацією, прийнято рішення про скорочення чисельності та штату працівників. З зазначеними вище наказами №78 та №85 його не було ознайомлено та про їх існування він дізнався 29 березня 2017 року зі змісту попередження про наступне його вивільнення та запропоновано зайняти посаду інженера з техніки безпеки 1 категорії.

За період з часу затвердження нової структури та штатного розпису підприємства та до часу його повідомлення про наступне вивільнення (з 01 березня 2017 року до 29 березня 2017 року) відповідач, порушуючи його трудові права та вимогу закону щодо переважного права на залишення на роботі працівників, приймає нових працівників. Так, наказом керівника ДП «Львівстандартметрологія» від 01 березня 2017 року №16-к на посаду начальника комерційного відділу прийнято ОСОБА_5, наказом №17-к від 01 березня 2017 року на посаду начальника центру підтвердження відповідності колісних транспортних засобів прийнято ОСОБА_6, а наказом №19-к від 17 березня 2017 року на посаду начальника організаційного сектору прийнято ОСОБА_7

Відповідно до п. 7.5 Статуту ДП «Львівстандартметрологія» генеральний директор відповідно до покладених на нього завдань вирішує питання добору, підготовки та підвищення кваліфікації кадрів, призначає на посади та звільняє з посад працівників підприємства, крім заступників генерального директора, головного бухгалтера, керівника юридичної служби підприємства, які призначаються на посади і звільняються з посад генеральним директором підприємства за погодженням з уповноваженим органом управління.

Згідно з п. 1.1. цього Статуту підприємство належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Таким чином, приймаючи рішення та підписуючи наказ № 59-к про звільнення, генеральний директор ОСОБА_8 перевищив свої повноваження, оскільки звільнив його, ОСОБА_2, без законних на то підстав та з порушенням встановленого порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 2 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Належне виконання власником або уповноваженим ним органом вимоги щодо працевлаштування працівника, яка передбачена ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, - це коли він запропонував працівнику наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника є однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника (уповноважений орган) на протязі всього періоду включно до дня розірвання трудового договору, то за змістом ч.3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. При цьому уповноважені особи ДП «Львівстандартметрологія» зобов'язані були запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, яку посаду він, позивач, займав. Однак в порушення вищевказаних норм КЗпП України відповідальними особами відповідача не було запропоновано йому посаду заступника начальника комерційного відділу, яка була вільна з 29 травня 2017 року. З викладеного вбачається, що відповідач звільнив його без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити його на попередній роботі. Крім цього, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 травня 2017 року. Просить ухвалити рішення, яким поновити його на посаді генерального директора з економічних питань ДП «Львівстандартметрологія» та стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника генерального директора з економічних питань державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації».

Стягнуто з державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_2 103 278,64 грн. (сто три тисячі двісті сімдесят вісім гривень шістдесят чотири копійки) середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням необхідності стягнення з цієї суми податків і інших обов'язкових платежів та судовий збір в дохід держави в розмірі 1 032,80 грн. (одну тисячу тридцять дві гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 16 605,80 грн. (шістнадцять тисяч шістсот п'ять гривень вісімдесят копійок) з урахуванням необхідності стягнення з цієї суми податків і інших обов'язкових платежів звернуто до негайного виконання.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2017 року абзац перший резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року в цивільній справі №466/4648/17 викладено в наступній редакції: «Позов задовольнити частково». Після абзацу третього резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року в цивільній справі №466/4648/17 доповнено резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту:

«У задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» витрат на послуги адвоката ОСОБА_3 - відмовити у зв'язку з недоведеністю понесення ним витрат на правничу допомогу».

Відповідно четвертий та п'ятий абзаци резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року в цивільній справі №466/4648/17 вважати відповідно абзацами п'ять та шість.

Рішення суду оскаржило Державне підприємство «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки жодним розпорядчим документом Уповноваженого органу управління-Міністерства економічного розвитку і торгівлі не встановлено порядку та процедури погодження на звільнення працівників. Натомість п.п.10.2.9 Статуту до компетенції Уповноваженого органу управління відноситься лише погодження кандидатур на посади заступників генерального директора, головного бухгалтера, керівника юридичної служби підприємства, а не погодження їх звільнення. Судом не враховано, що після погодження нової структури та штатного розпису підприємства не передбачено посади заступника генерального директора з економічних питань, а тому адміністрацією підприємства позивачу було запропоновано посаду інженера з техніки безпеки І категорії, яка відповідала його спеціальності (інженер-економіст) та попередньому досвіду роботи. Від даної посади позивач відмовився, а інші посади йому не пропонувались з огляду на те, що позивач не має досвіду роботи та практичних навиків виконувати окремі функціональні обов'язки. Це стосується аргументів позивача про те, що йому не були запропоновані посади начальника та заступника начальника комерційного відділу. В результаті перетворення на комерційний відділ покладені додаткові функції та завдання, які позивач не міг виконувати, виходячи з попереднього досвіду роботи. Судом не враховано, що позивач не надав жодних доказів про відповідний рівень кваліфікації та досвіду виконання обов'язків на посаді начальника чи заступника начальника комерційного відділу, а тому рішення адміністрації не пропонувати йому ці посади є обґрунтованим. Стверджує, що при звільненні позивача відповідачем було дотримано всі вимоги законодавства, зокрема щодо попередження про наступне вивільнення персонально в письмовій формі не пізніше ніж за два місяці до дати вивільнення. Одночасно з попередженням було запропоновано посаду відповідно до його спеціальності від якої він відмовився. Крім цього, посада була запропонована і під час судового розгляду, однак він знову відмовився. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) позивач ОСОБА_2 надав суду Відзив на апеляційну скаргу (далі Відзив)- (а.с.184-193).

У Відзиві позивач спростовує твердження апелянта та посилається на п.7.5 Статуту ДП «Львівстандартметрологія» щодо призначення та звільнення з посад працівників підприємства, крім заступників генерального директора, головного бухгалтера, керівника юридичної служби підприємства, які призначаються на посади і звільняються з посад генеральним директором підприємства за погодженням з Уповноваженим органом управління.

Вважає, що суд першої інстанції дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку та прийняв законне рішення. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представника відповідача Горідько Н.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

За приписами ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 відповідно до Наказу №21-к від 02 березня 2011 року був прийнятий з 03 березня 2011 року на посаду заступника генерального директора з економічних питань ДП « Львівстандартметрологія».

Наказом генерального директора ДП «Львівстандартметрологія» ОСОБА_8 №59-к від 31 травня 2017 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою для звільнення зазначено Наказ №85 від 01 березня 2017 року та попередження про наступне вивільнення.

За приписами ст.40 ч.1 п.1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що наказом генерального директора ДП «Львівстандартметрологія» за № 78 від 27 лютого 2017 року затверджено нову структуру і новий штатний розпис цього підприємства та доручено відділу управління персоналом в порядку і терміни, встановлені чинним законодавством, попередити всіх працівників під розписку про зміни в організації виробництва та праці у зв»язку із зміною структури та штатного розпису ДП «Львівстандартметрологія».

Наказом Генерального директора ДП «Львівстандартметрологія» за №85 від 01 березня 2017 року у зв»язку із затвердженням нової структури та нового штатного розпису цього підприємства, прийнято рішення про скорочення визначених посад на вказаному підприємстві. Зобов»язано відділ управління персоналом виконати вимоги чинного законодавства, зокрема, приписи ст. 40 ч.1 п.1, ст. 49-2 КЗпП України, що стосуються порядку вивільнення працівників.

29 березня 2017 року позивачу ОСОБА_2 було вручено попередження про наступне вивільнення, яке підписано головою комісії з реорганізації-першим заступником генерального директора ДП «Львівстандартметрологія» ОСОБА_9, в якому зазначено його вивільнення із займаної посади 31 травня 2017 року за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України.

У зазначеному наказі ОСОБА_2 запропоновано переведення на посаду інженера з техніки безпеки І категорії та у разі відмови від запропонованої посади після закінчення 2-х місячного терміну з моменту отримання попередження, він підлягає звільненню з роботи у зв»язку із скороченням працівників за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП.

Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у п.2 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та зазначене не заперечується представником відповідача Горідько Н. В., що за період з часу затвердження нової структури та штатного розпису підприємства та до часу повідомлення позивача ОСОБА_2 про наступне вивільнення ( з 01 березня 2017 року до 29 березня 2017 року) відповідачем прийнято на роботу нових працівників, зокрема, Наказом керівника ДП «Львівстандартметрологія» від 01 березня 2017 року №16-к на посаду начальника комерційного відділу прийнято ОСОБА_5 і саме на цій посаді позивач погодився би працювати, однак ця посада йому не була запропонована. Прийняті працівники згідно Наказу №17-к від 01 березня 2017 року на посаду начальника центру підтвердження відповідності колісних транспортних засобів, на посаду начальника організаційного сектору прийнято працівника згідно Наказу №19-к від 16 березня 2017 року, однак ці посади також не пропонувалися позивачу.

В порушення вимог ст.42-1 КЗпП позивачу ОСОБА_2 не було запропоновано посаду начальника комерційного відділу, яка була вільна з 29 травня 2017 року.

Відповідно до вимог п.7.5 Статуту ДП «Львівстандартметрологія», генеральний директор відповідно до покладених на нього завдань вирішує питання добору, підготовки та підвищення кваліфікації кадрів, призначає на посади та звільняє з посад працівників підприємства, крім, заступників генерального директора, головного бухгалтера, керівника юридичної служби підприємства, які призначаються на посади і звільняються з посад генеральним директором підприємства за погодженням з уповноваженим органом управління.

Положенням п.1.1 Статуту прописано, що вказане підприємство належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині, що до компетенції уповноваженого органу управління відноситься лише погодження кандидатур на вище зазначені посади, а не погодження на їх звільнення спростовується п.7.5 Статуту на який суд першої інстанції підставно посилався.

Посилання у апеляційній скарзі, що позивачу було запропоновано посаду інженера з техніки безпеки І категорії, яка відповідала його кваліфікації та досвіду роботи, позивачем не заперечується, однак він від цієї посади відмовився, а інші не були йому запропоновані, хоч згідно вимог чинного законодавства при вивільненні працівнику пропонуються всі вільні посади.

Суд апеляційної інстанції погоджується із рішенням суду першої інстанції, оскільки таке постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Згідно з ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 квітня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк