Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1072/18
Провадження № 2/321/8/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2019 смт Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Мосієнко О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області про визначення місця проживання дітей-

ВСТАНОВИВ:

У вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позову зазначає, що 2 червня 2007 року між ним та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з відповідачкою, з якою із березня 2018 року вони проживають окремо. Позивач зазначає, що відповідачка фактично доглядом за дітьми не займається, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, просив визначити місце проживання дітей з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову частково. Відповідачем був наданий відзив на позов (а.с. 31-49, 60-68), в якому вона вказує про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем не було надано належних і допустимих доказів її ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також доказів того, що визначення місця проживання дітей з батьком відповідає їх інтересам. Надалі в судовому засіданні відповідач визнала бажання сина ОСОБА_8 проживати разом із батьком та не заперечувала проти задоволення позову в цій частині.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, але надала суд заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Будучи присутньою в раніше проведеному судовому засіданні 12.03.2019 року представник третьої особи підтвердила результати висновку органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання дітей, також пояснила, що на засіданні була опитана дитина ОСОБА_9 , який висловив своє бажання проживати разом із батьком та сестричкою.

Так, в ході судового розгляду було встановлено, що 2 червня 2007 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 укладено шлюб, який зареєстровано Михайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, відповідний актовий запис № 126 (а.с. 7).

Сторони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7,8).

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на протокол №7 від 26 липня 2018 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при Михайлівській районній державній адміністрації Запорізької області, щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про невиконання своїх батьківських обов`язків ОСОБА_3 (а.с. 10), а також акт обстеження умов проживання від 25 липня 2018 року, відповідно до якого, за адресою проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , створенні належні умови для проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Згідно характеристики за місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с.12)

Згідно акту-довідки, виданої Михайлівською селищною радою 11.10.2018 року на підставу доказу про отримання самостійного доходу, ОСОБА_1 має у власному користуванні комбайн «ДОН 1500Б», трактор «Беларус» та усі причипні агрегати, якими він обробляє земельний пай 8,2550 га, який належать йому на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, оформлене належним чином (а.с.53-54).

Відповідачем ОСОБА_3 , на спростування позовних вимог було надано: акт-довідку депутата Михайдівської селищної ради Зезуль І.А. № 1926 від 8 травня 2018 року, згідно з якою ОСОБА_3 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , з малолітніми дітьми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ; договір оренди квартири АДРЕСА_3 , укладений 10 квітня 2018 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_3

У якості доказів про отримання самостійного доходу відповідачем надано копію заповіту бабусі (а.с.41-42) із поясненням про отримання плати за пай саме відповідачкою в розмірі 1000 грн. щомісячно, на зазначену обставину доказів не надано.

Згідно акту-довідки, виданої депутатом Михайлівської селищної ради від 08.05.2018 року ОСОБА_3 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 разом із дітьми ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.43) Згідно акту обстеження умов проживання, складеного депутатом Михайлівської селищної ради загальна площа квартири складає 42,9 кв.м, житлова-27,9 кв.м., земельна ділянка відсутня, користування природним газом балонним (а.с.44).

Згідно характеристики за місцем проживання, складеної 27.08.2018 року ОСОБА_3 має позитивну оцінку (а.с.46)

Згідно акту-довідки, складеної депутатом селищної ради від 10 вересня 2018 року за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_3 проживає разом із сином ОСОБА_12 (а.с.47).

Згідно Висновку від 23.11.2018 року № 03-34/0704 орган опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації встановив неналежне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 , що може призвести до загрози життю та здоров`ю дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у зв`язку із чим вважав доцільним визначити місце проживання дітей разом з батьком за його постійним місцем проживання АДРЕСА_1 (а.с.71-72)

Згідно Постанови Михайлівського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2018 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді попередження (а.с.89)

Згідно Постанови Токмацького районного суду Запорізької області від 23 липня 2018 року стосовно ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, на підставі ст. 38 КУпАП справу закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності (а.с.91)

Згідно акту обстеження умов проживання від 06.05.2019 року, складеного службою у справах дітей Михайлівської районної державної адміністрації умови для проживання дітей будуть створені.

Згідно копії рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08.10.2018 року шлюб , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. На момент розлучення діти проживали разом із батьком, питання щодо спору місця проживання дітей не вирішувалося (а.с.121-122).

Неповнолітній свідок ОСОБА_9 , 12 років, в судовому засіданні пояснив, що з серпня 2018 року живе з татом, дружиною тата - ОСОБА_13 та її двома синами. Пояснив, що мати залишала молодшу сестру на нього наодинці, після того як він став жити з батьком дуже часто приходив за місцем проживання матері та молодшої сестри ОСОБА_14 , саме щоб побачити сестру ОСОБА_15 . Після того, як ОСОБА_16 стала проживати з татом, жодного разу до матері не ходив і не бачився. З дідусем та бабусею з боку матері не спілкується. Пояснив, що інколи мати покидала ОСОБА_15 одну в квартирі, випивала, ходила по барах, спілкуватись з ним мати не намагалася, подарунки не дарувала. Також він пояснив, що мати прохала його жити з нею, запитувала, чи хоче він з нею проживати, він відповів їй, що ні. З ОСОБА_17 мати намагалася зустрітися, приходила в будинок за місцем проживання, її пустили безперешкодно, привезла подарунки. На цей час він проживає з татом, його дружиною, яку називає «мамою» та її двома синами, ОСОБА_17 . Умовами проживання задоволений. Нова мама доглядає за ним та ОСОБА_17 . Мама проживає зі співмешканцем та її старшим сином ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона є сусідкою сім`ї ОСОБА_1 та проживає за адресою АДРЕСА_1 а сім`я Хімій проживає в будинку АДРЕСА_1 . На протязі 12 років ОСОБА_19 та ОСОБА_20 проживали за цією адресою. Після народження ОСОБА_21 стала приймати спиртні напої часто-2-3 рази на тиждень, свідок кожен раз бачила її з коляскою, в якій була ОСОБА_16 , коли вони поверталися з парку і ОСОБА_22 часто була в сильному стані сп`яніння. Також пояснила, що у неї є онук 19 років, коли йому було 12-13 років, ОСОБА_22 розпивала з ним спиртні напої і перша сигарети і пиво були від неї, вона його пригощала, хоча знала, що він неповнолітній та у нього пухлина головного мозку. За останній рік близько п`яти разів біля будинку ОСОБА_23 бачила авто Світланиних батьків, хто приїздив-не бачила. Також два рази бачили автомобіль поліції біля будинку, з якого приводу-не знає. На цей час вона бачить ОСОБА_24 з коляскою, коли він гуляє та його дружину- ОСОБА_25 , яка також гуляє з ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_26 пояснила, що вона є матір`ю відповідачки. Проживає в будинку з донькою, квартири на одній площадці, була працівником медичної установи. Пояснила, що ОСОБА_22 прийшла жити в квартиру після сварки з чоловіком, вони бились, дрались. Причину розлучення не знає. Сімейне життя було погане, чоловік проживав в залі, а ОСОБА_22 з трьома дітьми у маленькій спальні, дітьми позивач не піклувався, чому ОСОБА_27 пішов до батька жити - не знає, до того як забрали ОСОБА_15 , онук приходив до ОСОБА_28 , потім-ні. В ніч, коли батько забрав ОСОБА_15 , ОСОБА_22 подзвонила після півночі їй і сказала, щоб вона подивилась на ОСОБА_15 . Своїми ключами вона відкрила квартиру, в квартирі спала онука та пес, повинен був бути вдома співмешканець доньки, але його не було. Після цього вона замкнула квартиру і повернулася додому випити ліки, пішла відпочивати до своєї квартири, так було неодноразово. Знаходження дитини під час сну самої в квартирі, вважає нормальним. Потім чула, як повернувся ключ в квартирі ОСОБА_28 , вона подумала, що це повернулася ОСОБА_22 . Вважає, що побутові умови проживання дітей у позивача худщі, оскільки ОСОБА_16 має єдину спальню з трьома хлопчиками, хоча і спить в окремій краватці. Пояснила, що донька не зловживає спиртними напоями, випиває пиво два рази на тиждень п`ятниця, субота, як усі. Також зауважила, що позивач в ніч з 18 на 19 березня вчинив сварку в магазині, тому що йому не продавали пиво.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідачки, раніше проживав на одній площадці з відповідачкою, на цей час проживає за іншою адресою. Пояснив, що він колишній працівник закладу освіти та має педагогічну освіту. Вважає, що позивач, під час сумісного проживання з його донькою, не був гарним батьком. Натомість, дітьми весь час їхнього сумісного проживання піклувалася донька, можливо не дуже правильно. Спиртними напоями донька не зловживала, пила пиво разом із колишнім зятем, чому приїздила поліція, особисто не знає, тільки зі слів. Пояснив, що молодша онука ОСОБА_16 має захворювання на ДЦП, залишати її наодинці не можна.

Неповнолітній свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він є старшим сином відповідачки ОСОБА_30 , позивач ОСОБА_1 є його колишнім вітчимом. В час, коли забрали ОСОБА_15 і приїздили працівники поліції, його вдома не було. На той час вони проживали з матір`ю, сестрою і маминим чоловіком на ім`я ОСОБА_31 . В ту ніч він разом із мамою його шукали, він прийшов на наступний день, зранку та сказав, що був у лікарні тому що його побили. Мама іноді випиває пиво з ОСОБА_32 . ОСОБА_33 залишалася із ним, мати залишала їжу і ходила у своїх справах, коли йому треба було до школи з ОСОБА_17 залишалася бабуся.

Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до положень ст.ст.150, 155, 160 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Враховуючи ставлення батьків, які проживають окремо до місця проживання дитини ОСОБА_34 , а саме матері, яка погодилася із визначенням місця проживання з батьком за його постійним місцем проживання та самої дитини ОСОБА_8 , 2007 року народження, який висловив бажання проживати разом з батьком, суд вважає позов в цій частині підлягає задоволенню, що буде повністю відповідати саме інтересам дитини.

Щодо визначення місця проживання дитини-інваліда ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус якої не оспорюється сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім виаадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до отриманих судом доказів, встановлено, що в період з березня 2018 року сторони не проживали разом, дитина ОСОБА_9 , 2007 р.н. після уходу матері, залишився проживати з батьком, малолітня ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .н. проживала до 21.07.2018 року з матір`ю за її постійним місцем проживання. За цей час було складено два протоколи про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП.

Справа розглядається з 06.09.2018 року, за цей час відповідачка не працевлаштувалася, доказів самостійного доходу суду не надано. До відповідних органів з питанням щодо повернення малолітньої дитини для проживання разом із матірю ОСОБА_3 не зверталася. До доньки відповідачка навідувалася за цей час чотири рази. Доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України щодо створення перешкод у спілкуванні із дитиною суду не надано. Свідки з боку відповідача ОСОБА_26 , ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердили, що матір малолітньої ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження та маючої захворювання на ДЦП залишала її саму та на догляд іншої неповнолітньої дитини. Свідок ОСОБА_18 підтвердила постійне знаходження в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 21.07.2018 року, з повідомлення поліції, ОСОБА_3 знаходилася в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, в малолітньої дитини ОСОБА_14 був педікульоз, у зв`язку із чим було складено відповідний протокол про притягнення ОСОБА_3 до адміністративною відповідальністю за ч.1 ст. 184 КУпАП.

Судом також встановлено, що спочатку позивач, на протязі чотирьох місяців проживав сам з дітьми, йому допомагали батьки, які проживають поряд, потім став проживати з цивільною дружиною. На цей час ОСОБА_36 проживає разом із батьком, за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , цивільною дружиною ОСОБА_37 , її двома синами та рідним братом ОСОБА_38 .

Суд не може взяти до уваги твердження відповідача про наявність самостійного доходу у вигляді заповіту на її ім`я, оскільки право власності на заповідальне майно відсутнє, докази отримання доходу у вигляді плати за оренду земельної ділянки або іншої довідки про доходи суду не надано.

Також в судовому засіданні та не заперечується сторонами, що відповідачка ОСОБА_3 з листопада місяця 2018 року не отримує допомогу, призначену по догляду за дитиною-інвалідом.

Відповідно до ч.2 ст.. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст.. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР №789- ХІІ від 27 лютого 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи, що Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-ІV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності, не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою, тобто не є частиною національного законодавства України, законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Із наданих позивачем доказів, враховуючи часткове визнання позову відповідачем стосовно місця проживання дитини ОСОБА_39 , який є рідним братом малолітньої ОСОБА_35 , відсутність самостійного доходу у відповідача, при наявності такового у позивача, а також враховуючи, що відповідачка, заперечуючи проти позову в частині визначення місця проживання малолітньої доньки з батьком, але при цьому, за весь цей час проживання окремо з 21.07.2018 року, вона не сприяла отриманню самостійного доходу, не цікавилась життям дочки, не приймала участі у її вихованні та не надавала матеріальної допомоги та як особа, яка отримувала призначену допомогу на дитину-інваліда не сприяла продовженню строку отримання цієї допомоги саме в інтересах дитини, чим позбавила її матеріальної допомоги, витікає самоусування матері від опікування донькою. На те, що мати фактично самоусунулася від виховання дитини вказує і той факт, що і під час розгляду справи, мати дитини не вчинила жодної дії щодо спілкування із нею, до дитини за весь час окремого проживання приїздила 4 рази. Також суд зауважує, що судом встановлені факти залишення малолітньої дитини на самоті та під нагляд іншої неповнолітньої дитини, що, при наявності її захворювання на ДЦП та вік створювало реальну небезпеку для її життя та здоров`я.

З огляду на вищевикладене, суд переконаний, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 258, 259 ЦПК України, ст.. 31 ЦК України, ст..ст. 141, 150,155,160, 161 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3, 12, 18 Конвенції про права дитини, статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, , що знаходиться за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт Михайлівка, вул. Центральна, 36, про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження Серія НОМЕР_5 , та доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження Серія НОМЕР_5 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.О.Кравченко