КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Єдиний унікальний номер справи № 753/6928/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3432/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, 05 грудня 2016 року о 18 год. 50 хв. на пр. Григоренка, 22/20 в м. Києві ОСОБА_3., керуючи автомобілем «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_1, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила з зіткнення з автомобілем «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2., належним позивачу. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно договору обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів серії АЕ 9082037, дійсного на час ДТП.

З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 замовив проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно з висновком про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб'єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та становить 89 394 грн. 03 коп. коп.

Позивач зазначав, що, відповідно до акту виконаних робіт, проведеного ФОП ОСОБА_5 від 28 лютого 2017 року за його замовленням, збитки визначено в сумі 128 810 грн. 00 коп., й ним понесені згідно платіжної квитанції від 28 лютого 2017 року, частину з яких - 89 394 грн. 03 коп. йому виплатила 07 квітня 2017 року страхова компанія відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО».

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка становить 39 415 грн. 97 коп. (128 810 грн. 00 коп. - 89 394 грн. 03 коп. = 39 415 грн. 97 коп. Також просив стягнути з відповідача витрати за проведення оцінки пошкодження автомобіля у розмірі 1 700 грн. 00 коп. та витрати за стоянку автомобіля - 500 грн. 00 коп.

Рішенням Дарницького районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильну оцінку доказів, що мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У апеляційні скарзі вказує, що фактичний розмір завданої йому шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, в той час як він має право на відшкодування збитків у повному обсязі. Стверджує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо відшкодування матеріальної шкоди та обмежив право позивача на відновлення свого порушеного права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Зайченко В.М. вказує, що витрати за проведення оцінки пошкодженого автомобіля були здійснені відповідачем за власною ініціативою, витрати на вимушену стоянку автомобіля не доведені належними та допустимими доказами, позивач отримав страхове відшкодування у повному обсязі, згідно зі звітом про оцінку матеріального збитку, тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу вважає надуманою, безпідставною та необґрунтованою, тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення матеріальної шкоди у розмірі 43 039,40 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 05 грудня 2016 року о 18 год. 50 хв. на пр. Григоренка, 22/20 в м. Києві, ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_1, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, належним позивачу (а.с.10)

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с.10).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно договору обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів серії АЕ 9082037, дійсного на час ДТП, з «нульовою» франшизою (а.с.11, 12).

З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження.

Як видно з висновку про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб'єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та становить 89 394 грн. 03 коп. коп. (а.с.16-19, 21-31).

Відповідно до акту виконаних робіт, проведеного ФОП ОСОБА_5 від 28 лютого 2017 року за замовленням позивача, збитки визначено в сумі 128 810 грн. 00 коп. (а.с.15), й позивачем понесені згідно платіжної квитанції від 28 лютого 2017 року, частину з яких - 89 394 грн. 03 коп. йому виплатила 07 квітня 2017 року страхова компанія відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно проведеної оцінки.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу висновок про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб'єктом оціночної діяльності 24 грудня 2016 року, на тій підставі, що він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін'юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, страховик відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» 07 квітня 2017 року виплатило позивачу 89 394 грн. 03 коп. - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

А відтак, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відшкодувало позивачу заподіяну матеріальну шкоду у повному обсязі, що знаходилось у межах ліміту відповідальності за договором страхування.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Деліктне зобов'язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов'язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов'язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов'язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі від 14 грудня 2016 року N 6-2004цс16.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що матеріальна шкода, завдана позивачу, була відшкодована у повному розмірі страховиком відповідача та погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги щодо недостатності отриманої ним страхової виплати для відшкодування завданих матеріальних збитків оцінюються колегією суддів критично, оскільки ґрунтуються на власному неправильному тлумаченні норм чинного законодавства позивачем.

Так, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (в даному випадку - автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко