Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"14" травня 2019 р. 145/2172/18

2/145/209/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Кіосак Н. О. ,

за участю секретаря Крикливої М.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Зацерковного О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства "Укрпромресурс - 2008" про зміну дати звільнення, визнання недійсним запису в трудовій книжці, зобов`язання внести запис до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить змінити дату його звільнення з посади комерційного директора ПП «Укрпромресурс-2008» з 09.02.2017 року на 29.10.2018 року; визнати недійсним запис №12 в його трудовій книжці про його звільнення з посади комерційного директора ПП «Укрпромресурс-2008» 09.02.2017 року; зобов`язати ПП «Укрпромресурс-2008» внести запис до його трудової книжки про його звільнення з посади комерційного директора ПП «Укрпромресурс-2008» 29.10.2018 року та стягнути з Приватного підприємства «Укрпромресурс-2008» на його користь середній заробіток в розмірі 136089 грн. за час затримки вимушеного прогулу за період з 10.02.2017 року по 29.10.2018 року.

Позов обґрунтовує тим, що він працював у відповідача на вищевказаній посаді та був звільнений з неї 09.02.2017 року.

Про звільнення відповідач повідомив лише усно, не повідомивши йому причин, дати звільнення, не надавши наказу про звільнення та, не вручивши трудової книжки. Також йому не надали і повідомлення про необхідність з`явитись на підприємство для отримання трудової книжки.

Незважаючи на неодноразові усні прохання керівництву відповідача, трудову книжку йому так і не надали.

Трудову книжку йому видали лише 29.10.2018 року із записом про звільнення 09.02.2017 року.

Через невидачу трудової книжки він не зміг влаштуватись на роботу, а тому його порушене право підлягає захисту судом, шляхом стягнення на його користь середнього заробітку за період з 10.02.2017 року по 29.10.2018 року в розмірі 136089 грн.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 07.12.2018 року заяву було прийнято до розгляду судом, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В своєму відзиві на позов відповідач ПП «Укрпромресурс-2008» просить в задоволенні позову відмовити , мотивуючи тим, що 16 січня 2017 року позивач, без попереднього повідомлення та надання подальших пояснень, був відсутній на роботі протягом усього робочого дня в період з 8 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. На телефонні дзвінки позивач не відповідав. Тому 17 січня 2017 року директором ПП «Укрпромресурс-2008» був виданий наказ №17/01 про проведення службового розслідування, за результатами якого, направлене письмове повідомлення про надання пояснень щодо відсутності на роботі ОСОБА_1 , відповідь на яке не надходила; на телефонні дзвінки в період з 16 січня 2017 року по 03 лютого 2017 року позивач не відповідав; за адресою проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) вдома нікого не було.

В період з дня прогулу і по дату звільнення (09.02.2017 р.) позивач на роботі так і не з`явився, пояснень відсутності прогулу не надавав.

На підставі п.4 ст. 40 КЗпП позивача було звільнено за прогул без поважних причин наказом №09/02 від 09.02.2017 року. Цього ж дня на адресу позивача було направлено наказ про звільнення та повідомлення про необхідність отримання трудової книжки або надання згоди на її відправку поштою.

Крім того, вимог позивача про зміну дати звільнення, визнання недійсним запису в трудовій книжці, зобов`язання внести запис до трудової книжки діє місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивачу були направлені копія наказу про звільнення та повідомлення про необхідність отримання трудової книжки або надання згоди на її відправку поштою, на які він ніяк не відреагував, за трудовою книжкою не з`являвся. Крім того, у справі №145/852/18, що розглядалася Тиврівським районним судом, позивачу разом з відзивом направлялася копія наказу про звільнення №09/02 від року, яку позивач отримав 18.06.2018 року.

На вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу діє тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У заяві від 25.05.2017 року, адресованій особисто директору ПП «Укрпромресурс-2008», останній підтверджує факт обізнаності дати його звільнення. До того ж, вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової за період з 10.02.2017 року по 14.05.2018року вже розглядалась в справі №145/852/18, у задоволенні якої позивачу було відмовлено, а відтак позивачем пропущено строки звернення до суду.

На відзив на позов позивач надав відповідь, в якій вказав, що доводи відповідача, що з 16.01.2017 року він самовільно не вийшов на роботу, тобто допустив прогул, не відповідають дійсності.

В лютому 2017 року його про звільнення повідомив особисто директор Швиренко С.О. , проте жодних наказів та трудової книжки позивач не отримав.

Посилання про те, що йому в період з 16.01.2017 року по 09.02.2107 року працівники відповідача надсилали якісь листи, телефонували з приводу його відсутності на роботі, приїжджали додому, не відповідають дійсності. Докази надіслання позивачу повідомлення від 18.01.2017 року №18/01п, наказу про звільнення від 09.02.2017 року №09/02, повідомлення від 09.02.2017 року №09/02п, відсутні.

Незрозумілий аркуш, який у відзиві називається копією із журналу вихідної кореспонденції, не є належним доказом направлення будь-якої поштової кореспонденції, а тим більше отримання її позивачем.

Ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки його строк

слід обраховувати з дати отримання трудової книжки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просять його задоволити з викладених у позові та відповіді на відзив підстав.

ОСОБА_1 також пояснив, що в грудні 2016 року засновник і директор «Укрпромресурс-2008» Швиренко С.О. сказав йому розподілити свої обов`язки між іншими працівниками, віддати службовий телефон та йти з роботи, йому зателефонують, коли треба прийти на роботу.

Проте, до нього ніхто не телефонував. Тоді він неодноразово в січні -лютому 2017 року, запитував то у директора, то у працівників служби безпеки підприємства, коли йому виходити на роботу. Одні відсилали до інших, на роботу виходити йому не пропонували.

Він не знав, чи працює він на даному підприємстві і, щоб це дізнатись, звернувся в податкову інспекцію. З податкової інспекції в травні 2017 року йому надійшов лист, згідно якого йому стало відомо, що його звільнили з роботи 09.02.2017 року. 25.05.2017 р. він звернувся до відповідача із заявою про повернення йому трудової книжки, однак її не отримав.

Він отримав трудову книжку в суді Тиврівського району 29.10.2018 року, приніс її в суд ОСОБА_4 Коли отримав повідомлення відповідача від 09.02.2017 року № 09/02 про необхідність отримання трудової книжки не пам`ятає. Проте до кінця 2018 року будь-яких листів з приводу отримання трудової книжки від відповідача заперечує.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснила, що в травні-червні 2018 року відповідач отримав листа від ОСОБА_1 про надсилання йому трудової книжки. Проте трудову книжку йому видали в порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки будь-яких записів про видачу трудової книжки в Журналі ведення трудових книжок не зроблено. Акт про службове розслідування від 06.02.2017 року ОСОБА_1 не направлявся. Не надавши позивачу можливість надати свої пояснення 09.02.2017року відповідачем винесено наказ про звільнення позивача з роботи.

Не маючи трудової книжки позивач не міг працевлаштуватись та не мав можливості звернутись в суд за захистом своїх прав.

В разі, якщо суд дійде висновку про пропуск позивачем строків звернення до суду, просить їх поновити, оскільки позивач до надання відповідачем відзиву на позов позивача у справі №145/852/18, дата отримання якої невідома, не мав жодного документального підтвердження про обставини свого звільнення.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав з викладених у відзиві на позов підстав, а також пояснив, що заява позивача від 25.05.2017 року про направлення трудової книжки поштою була направлена не на юридичну адресу відповідача, а за місцем реєстрації її директора Швиренко С.О. ( АДРЕСА_2 ). Даної заяви Швиренко С.О. не отримав. Вказана заява була отримана відповідачем в травні-червні 2018 року разом із позовною заявою ОСОБА_6 у справі № 145/852/18. Копія наказу про звільнення 09.02.2017 року була направлена позивачу разом з відзивом на позовну заяву, яку позивач отримав 18.06.2018 року і звідси слід рахувати строк на звернення позивачем із позовом. Крім того, із заяви позивача від 25.05.2017 р. вбачається факт обізнаності його із звільненням з роботи.

В ході розгляду справи № 145/852/18 29.10.2018 року він особисто під розписку вручив Мудрику Р. трудову книжку в приміщенні Тиврівського райсуду.

ОСОБА_6 в своєму позові не оспорює факт відсутності на роботі, підстави звільнення та сам наказ про звільнення, а вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки були предметом судового розгляду.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на посаді комерційного директора в ПП «Укрпромресурс-2008» з 01 квітня 2014 року по 09 лютого 2017 року та, згідно з наказом директора ПП "Укрпромресурс - 2008" від 09 лютого 2017 року № 09 / 02, був звільнений з займаної посади у зв`язку з прогулом без поважних причин.

Відповідно до доповідної записки старшого менеджера ОСОБА_8 від 16 січня 2017 року комерційний директор ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без поважних причин в період з 08.00 до 12.00 та 13.00 до 17.00.

16 січня ІНФОРМАЦІЯ_1 року працівниками ПП «Укрпромресурс-2008» складено акт за № 16/01 про те, що комерційний директор ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці та на підприємстві 16 січня 2017 року з 08.00 до 17.00 впродовж робочого дня. Причини відсутності на момент складання акту не вияснили.

Наказом від 17 січня 2017 року за № 17/01 старшому менеджеру ОСОБА_8 доручено провести службове розслідування для з`ясування причин відсутності на роботі ОСОБА_1 протягом робочого дня 16 січня 2017 року.

18 січня 2017 року директором ПП «Укрпромресурс-2008» на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про надання до 03 лютого 2017 року письмового пояснення щодо його відсутності на робочому місці 16 січня 2017 року, та зазначено, що у разі ненадання письмових пояснень його буде звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Доказів про отримання даних документів в 2017році позивачем суду не надано.

Як стверджували свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_1 - батьки позивача, які проживають в АДРЕСА_1 , в січні-лютому 2017 року ніхто до сина ОСОБА_6 будь-якої кореспонденції на їх адресу не надсилав . В цей час вони знаходились за місцем свого проживання. ОСОБА_11 з ними не проживає тривалий час.

Разом з тим, згідно з відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків № 1605 від 24 травня 2017 року ОСОБА_1 отримував від ПП «Укрпромресурс-2008» доходи в період з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року, зокрема заробітну плату, та був звільнений 09 лютого 2017 року (а. с. 4).

Факт отримання даних відомостей позивачем ще в травні 2017 року в судовому засіданні підтвердив позивач.

Крім того, даний факт стверджується і його листом від 25 травня 2017 року, згідно якого, позивач звернувся до директора ПП «Укрпромресурс-2008» із заявою щодо надсилання йому його трудової книжки за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 4).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Частиною 5 ст. 235 КЗпП передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно абз.4 п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно п.4.2 даної Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз положень Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки не входить до структури заробітної плати, оскільки не є винагородою працівника за виконану ним роботу або заохочувальною чи компенсаційною виплатою, які виплачуються працівнику за трудовим договором.

Тобто, позивач дізнався про своє звільнення 24 травня 2017 року з довідки Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції № 1605, в якій зазначено дату звільнення, що, окрім іншого, підтверджується заявою позивача на ім`я директора ПП "Укрпромресурс" від 25 травня 2017 року про видачу трудової книжки у зв`язку зі звільненням 09 лютого 2017 року, отже позивачем без поважних причин пропущено тримісячний строк звернення до суду, визначений ст. 233 КЗпП України.

Слід зауважити, що питання про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку із затримкою видачі трудової книжки було предметом судового розгляду у справі № 145/852/18 і судами було встановлено, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду для пред`явлення вказаної вимоги, передбачений ст. 233 КЗпП України і в зв`язку з цим в задоволенні позовних вимог було відмовлено (рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 29.10.2018 року, яке було залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 31.01.2019року).

Видача відповідачем та отримання позивачем в добровільному порядку трудової книжки 29.10.2018 року, тобто поза межами строку звернення до суду, не змінює встановленої обставини про пропуск позивачем без поважних причин строку звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку із затримкою видачі трудової книжки.

Згідно наданих суду доказів: копій опису вкладення до цінного листа ОСОБА_1 від 13.06.2018 року, фіскального чеку від 13.06.2018року, відстеження з мережі Інтернет з сайту Укрпошта копію наказу про звільнення від 09.02.2019 року та повідомлення відповідача від 09.02.2017 року №09/02п про необхідність отримання трудової книжки або надання згоди на її відправку поштою позивач отримав 18.06.2018року у справі №145/852/18.

З даним позовом позивач звернувся 29.10.2018року, що стверджується поштовим конвертом, тобто поза межами місячного строку звернення до суду з позовом щодо звільнення. Слід також вказати, що питання про скасування наказу про звільнення ( внесення змін до нього) позивач не ставить, записи в трудовій книжці є похідними і вчиняються на підставі відповідного документу (в даному випадку наказу про звільнення).

Доводи представника позивача про необхідність поновлення строків представника позивача звернення до суду в позовній заяві не відображені. Крім того, дані доводи представника позивача не свідчать про поважність пропуску строків звернення до суду, оскільки про дату звільнення позивач був доведений до відома ще в травні 2017 року, а копію наказу про звільнення отримав 18.06.2018року і не був позбавлений можливості звернутись до суду із позовом про зобов`язання відповідача видати трудову книжку, змінити в наказі про звільнення його дату, а відтак і вимагати стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залежать від встановлення судом обставини щодо наявності вимушеного прогулу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови N 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки

звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних

причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5 - 13, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 233 КЗпП України,

ухвалив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного підприємства "Укрпромресурс - 2008" про зміну дати звільнення, визнання недійсним запису в трудовій книжці, зобов`язання внести запис до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 24.05.2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу буде подано протягом тридцяти днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Кіосак Н. О.