ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 639/6682/18

Провадження № 22ц/818/2235/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Харківобленерго»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу №639/6682/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про визнання незаконними дії та зобов'язання здійснити перерахунок суми за спожиту електроенергію, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року, постановлену суддею Єрмоленко В.Б., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про визнання незаконними дії та зобов'язання здійснити перерахунок суми за спожиту електроенергію.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року провадження за позовом ОСОБА_1 закрито згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала мотивована тим, що 06 лютого.2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому провадження підлягає закриттю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Рішення від 06 лютого.2017 року ухвалено стосовно правовідносин, що склалися між сторонами з 15 квітня 2012 року по 12 січня 2017 року. Зараз спір розглядається станом на 13 вересня 2018 року.

При ухваленні рішення суд застосовував акти цивільного законодавства, які втратили чинність до 13 вересня 2018 року. Наразі справа має розглядатися з урахуванням змін у чинному законодастві.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Харківобленерго» просить апеляційну скаргу відхилити та залишити судове рішення без змін.

ОСОБА_1 в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що предмет спору позовної заяви від 20 листопада 2018 року, провадження по справі за якою закрито ухвалою суду та позовної заяви від 12 січня 2017 року охоплюють різні періоди, за які вимагається зробити перерахунок.

З позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається визначення періоду за який він просить зробити перерахунок за електричну енергію, а тому не можна вважати, що предмет спору даної позовної заяви та позовної заяви, відносно якої ухвалено рішення суду, охоплюють різні періоди, за які вимагається зробити перерахунок.

Розгляд справи за позовами, поданим як у 2017 році, так і у 2018 році проводився на підставі норм чинного на той час законодавства, а тому доводи щодо задоволення позовних вимог від 20 листопада 2018 року у зв'язку зі зміною нормативно-правової база щодо регулювання відносин, пов'язаних з постачанням та споживанням електричної енергії та врегулювання розрахунку пільг є недоречними.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду обґрунтовувалося законодавством України, яке станом на дату подання позовної заяви та наразі втратило чинність і не має застосовуватись при вирішенні даної справи.

Відповідач висунув матеріальні вимоги про стягнення заборгованості до його родини без зазначення періоду за який виник борг, при цьому погрожуючи припинити енергопостачання. Він не мав часу з'ясовувати у відповідача період виникнення боргу, оскільки мав звернутися до суду за захистом інтересів його родини.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що питання застосування пільг вже було предметом судового розгляду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Звертаючись до суду з позовом у листопаді 2018 року ОСОБА_1 просить визнати дії АТ «Харківобленерго» щодо ненадання пільг з оплати комунальних послуг ОСОБА_2 як члену сім'ї учасника бойових дій та зобов'язати здійснити розрахунок суми за спожиту енергію з урахуванням пільги, посилаючись на вимоги Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що у січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АК «Харківобленерго» про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого посилався на те, що він є учасником бойових дій та його дружина ОСОБА_2 як член сім'ї також має 75-процентну знижку плати за користування комунальними послугами, у тому числі і за спожиту електроенергію. АК «Харківобленерго» при розрахунках за спожиту електроенергію відмовляється враховувати пільгу на дружину позивача, що приводить до виникнення нібито боргу перед відповідачем.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Також суд посилався на рішення Жовтневого районного суд м. Харкова від 09 листопада 2015 року, яким стягнуто у солідарно порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь АК «Харківобленерго» заборгованість за використану електроенергію за період з 15 квітня 2012 року по 11 січня 2015 року у розмірі 128,55 грн. та встановлено, що АК «Харківобленерго» застосовує пільги по оплаті за спожиту електричну енергію при здійсненні розрахунків за електроенергією з відповідачами, виключно у відповідності до вимог, порядку та в розмірі передбаченими нормативними актами, що регулюють дані питання. Вказане рішення було предметом перегляду у судах апеляційної та касаційної інстанцій та предметом перегляду у Верховному Суді України і залишене без змін.

Посилання ОСОБА_1 щодо змін діючого законодавства, яке наразі підлягає застосуванню, а тому відсутні підставі для закриття провадження -безпідставне.

Втрата чинності положень Закону України «Про електроенергетику» та набрання чинності Законом України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" на які посилається позивач, не є підставою вважати, що наявні суттєві відмінності у регулюванні спірних правовідносини, а тому відсутні підстав вважати позови тотожними.

Застосування пільг, яким обгрунтовує позов ОСОБА_1, регламентовано п.1 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України.

Між тим, абзац перший пункту 5 частини першої статті 12 викладено із змінами, внесеними згідно із Законом № 2878-IV від 08 вересня 2005 року.

Частиною п'ятою статті 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім'ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним. Дані положення вносились зміни згідно із Законом № 2233-VIII від 07.12.2017, а саме : у частині п'ятій слова "інвалідами з дитинства" замінити словами "особами з інвалідністю з дитинства".

Тобто, на час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 у 2017 року , так і при зверненні позивача у 2018 року законодавство щодо визначення пільг було тотожним.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не зміг пояснити в чому саме полягає відмінність вимог законодавства щодо застосування пільг при зверненні до суду у 2017 році та при поданні позову у листопаді 2018 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.