Номер провадження 2/754/3203/19
РІШЕННЯ

іменем України

14 травня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва

у складі судді - Саламон О.Б.

за участі секретаря судового засідання - Вільховченко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 19 599, 84 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з червня 2017 р. по 10 жовтня 2018 р. в розмірі 114 732 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, та 03.05.2017 р. був звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Станом на день звільнення заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі становила 19 599, 84 грн. При звільнення відповідачем не було проведено розрахунку з позивачем, заборгованість по заробітній платі не погашена,тому позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

17.10.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

05.11.2018 р. до суду зі сторони відповідача надійшов відзив, у відповідності до якого вказує на те, що на рахунки підприємства накладено арешти державним виконавцем, у зв`язку з чим проведення будь-яких операцій по рахунках, окрім погашення заборгованості на виконання рішення суду, є неможливим.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2018 р. постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надходила заява про розгляд справи за його відсутності.

Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Встановлено, що сторони по справі перебували в трудових відносинах, та наказом №62/3 позивача звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки останнього.

Положеннями ст.43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Ч. 5 ст. 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Як закріплено ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а також ст. 115 КЗпП України, - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

З матеріалів справи та наданих позивачем доказів вбачається, що станом на травень 2017 р. заборгованість підприємства по виплаті позивачу заробітної плати становить 19 599, 84 грн.

Вказані обставини не спростовувались стороною відповідача.

У зв`язку з вказаним, суд приходить до висновку про задоволення вказаної вимоги позову та стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати в розмірі 19 599, 84 грн.

Крім вказаного, встановлено, що з позивачем не було здійснено розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок.

Положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачений прямий обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Отже, не проведення розрахунку з працівником у зазначені строки в свою чергу є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 21 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), далі - Порядок. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наведеного позивачем розрахунку заборгованості, який не спростований стороною відповідача, загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у визначений позивачем період, а саме з 01.06.2017 р. по 10.10.2018 р. складає 114 732 грн.

Враховуючи вказане суд приходить до висновку про задоволення вимог позову в цій частині.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Зокрема, відповідачем не надано до суду доказів на спростування викладених в позові обставин.

Посилання відповідача на те, що державними виконавцями було накладено арешт на майно (кошти), що належать ПрАТ «АК «Укртранс», а тому вини відповідача у своєчасній не виплаті належних позивачу сум до стягнення немає суд оцінює критично з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановами державних виконавців від 16.03.2017 року, 25.04.2017 р., 10.05.2017 р. було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно в межах суми звернення стягнення та на грошові кошти відповідача в межах суми звернення на стягнення.

Однак, суд звертає увагу сторони відповідача на те, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав про те, що аналіз змісту ст.ст. 116,117 КЗпП, дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року). Аналогічні роз`яснення викладені і в п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Наявність арешту на рахунках та майні відповідача, що накладений постановами державних виконавців не виправдовує затримку розрахунку при звільненні. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, в межах якого було накладено арешт на грошові кошти, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем повністю доведені позовні вимоги, а відповідачем ці доводи та розрахунки позивача не спростовані, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, при вирішення даного спору судом приймається до уваги, що пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13» передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов`язком роботодавця та працівника, суд повинен визначати суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 343, 32 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 38, 44, 47, 97, 116, 117, 235 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 2, 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 113, 141, 178, 191, 209, 223, 235, 258-259, 263-265, 273-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в розмірі 19 599, 84 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2017 р. по 10.10.2018 р., в розмірі 114 732 грн. із наступним утриманням із цієї суми розміру податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» на користь держави судовий збір в розмірі 1343, 32 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс» - , м. Київ, вул. Саксаганського, 83А.

Повний текст рішення суду складено 14.05.2019 р.

Суддя