ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/13631/18

Провадження № 22-ц/818/1983/19

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунова А.І.,

за участю секретаря - Гуржій І.В.,

учасники справи:

заявники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи - Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року в складі судді Горбунової Я.М.,

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулися до суду з заявою, в якій просять встановити юридичний факт, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 в рівних долях по ј частині за кожним та встановити, що ј частина квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , померлій 2007 року, залишається відкритою, до вирішення питання про прийняття спадщини у встановленому законом порядку.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 25 липня 2006 року відділом приватизації житлового фонду Харківської міської ради було видано свідоцтво відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3. Дане свідоцтво було зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ».

Один із співвласників зазначеної квартири ОСОБА_2 мала намір розпорядитися своєю часткою в квартирі шляхом надання в дар її сину ОСОБА_1 , у зв`язку із чим звернулась до нотаріальної контори. Проте нотаріусом було відмовлено на підставі того, що в свідоцтві про право власності не визначено її частку в спільній сумісній власності.

В подальшому заявники неодноразово звертались до приватного нотаріуса для оформлення договору дарування частини квартири, однак отримали усне пояснення, що в свідоцтві про право власності не визначений та не встановлений розмір ідеальних часток співвласників квартири.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року заяву задоволено.

Встановлено юридичний факт, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 в рівних долях по ј частині за кожним.

Встановлено, що ј частина квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , померлій 2007 року, залишається відкритою до вирішення питання про прийняття спадщини у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та закрити провадження по справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що при зверненні заявників до суду ними не було обґрунтовано для чого необхідно встановлення юридичного факту. Оскільки між сторонами виник спір про право, то відповідно справа не може розглядатись в порядку окремого провадження. Вважає, що дана справа повинна була розглядатися в позовному провадженні. Виділ частки з майна, що перебуває в загальній сумісній власності, проводиться в порядку встановленому ст. 364 ЦК України. Вказує, що про час та дату розгляду справи не був належним чином повідомлений, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частинами 3, 4 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно ст. 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням учасників справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалено без її належного повідомлення про час та місце розгляду даної справи.

Доказів того, що ОСОБА_3 належним чином була повідомлений про день та час розгляду справи 29 січня 2019 року матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку, визначено в частині 1 статті 315 ЦПК України.

Разом з тим, частиною 2 статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону, викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що згідно Свідоцтва про право власності на житло у ОСОБА_2 не визначено її частку в спільній сумісній власності. Така ситуація позбавляє законного власника фактично розпоряджатися своєю часткою, а також встановити та визначити порядок користування квартирою, у зв`язку з чим заявники вимушені звернутись до суду.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі відкрито та відповідне судове рішення ухвалено в порядку окремого провадження.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував мету, з якою заявники звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту та викладені в ній доводи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність передбачених процесуальним законом підстав для її задоволення.

Згідно роз`яснень, викладених в п.п.1, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як одну з підстав необхідності звернення до суду з заявою про встановлення юридичного факту заявники зазначають вирішення порядку користування квартирою, тобто пов`язують з наступним вирішенням спору про правою

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що в даній справі є спір про право (розмір частки), що обумовлює розгляд такої справи у порядку позовного провадження.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 на праві власності належить ј частини спірної квартири, разом з тим не врахував, що на час визнання за ОСОБА_5 розміру частки остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що встановлення юридичного факту в даному випадку поширюються на правовідносини пов`язані зі спадкуванням та порядком користування квартирою, що свідчить про наявність спору про право.

Відповідно до частини 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 4 частини 1 статті 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням постанови про залишення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без розгляду.

Зазначене судове рішення апеляційної інстанції не позбавляє ОСОБА_9 права, передбаченого ст. 4 ЦПК України, звертатися до суду за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав на загальних підставах.

Підстав для закриття провадження у справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 293, 294, 315, 367, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді І.В. Бурлака

А.І. Колтунова