Дата документу 28.05.2019 Справа № 331/3024/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1748/19 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Є.У.№ 331/3024/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запорізької області від 28 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення боргу. Зазначав, що 13.12.2009 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 12 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умовами договору позичальник зобов`язався погашати кредит до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, сплатити відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, сума боргу за кредитним договором становила 14 058, 51 грн. Посилаючись на те, що Банк у відповідності до ст. 1281 ЦК України своєчасно звернувся до ОСОБА_1 як єдиного спадкоємця померлого боржника із вимогою про погашення боргу, проте останній відмовився у добровільному порядку задовольнити вимоги кредитора, просив суд стягнути з нього всю сум боргу і відшкодувати судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03.12.2009 року № б/н в сумі 14 058,51 грн. за рахунок вартості одержаного у спадщину після померлого ОСОБА_2 майна у вигляді Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час смерті ОСОБА_3 , спадщину після якого прийняв відповідач, у нього існувала заборгованість за кредитним договором від 03.12.2009, ПАТ «ПриватБанк» вчасно звернулося до спадкоємця боржника з претензією відповідно до положень статті 12 81 ЦК України, вартість успадкованого майна перевищує суму боргу, а тому вся сума боргу підлягає стягненню із спадкоємця боржника.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 03.12.2009 ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 12 200,грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В заяві на отримання кредиту позичальник своїм підписом підтвердив той факт, що він був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 634, ч.2 ст. 639 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1І ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку; є невід`ємною частиною Договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 9 років, Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що підтверджує те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював.

Доказом підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості є розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

Судом вивчено та оголошено надані банком докази, які підтверджують як факт укладання кредитного договору, так і наявність не виконаних кредитних зобов`язань ( копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта позичальника, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку тощо).

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недоведеність факту укладення кредитного договору і розміру заборгованості, є неспроможними.

Так, позивачем на підтвердження факту укладення кредитного договору надана фотокопія анкети-заяви від 03.12.2009 року про приєднання ОСОБА_2 до умов і правил кредитування, в якій міститься інформація про персональні дані позичальника, адреса його проживання, та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Позичальником вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_2 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив що згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. В заяві також зазначено, що позичальник ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Таким чином, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відсутність підпису Відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, свідчить про те, що Умови укладені в межах договору при отриманні позичальником кредитної картки «Універсальна» .

Підписанням Анкети-заяви позичальника, спадкодавець приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

Позивач надав належні та допустимі докази про те, що позичальника було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку від 23.08.2006 р. яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ч.1 ст. 634 ЦК, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом.

Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку про те, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування).

Вивченням виписки з карткового рахунку встановлено, що позичальнику було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку позичальника - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).

Відповідачем ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, клопотань про призначення судово-економічні експертизи по справі не заявлено.

Неправильне зазначення в тексті позовної заяви структури заборгованості спадкодавця, зазначення замість боргу за тілом кредиту на суму 14 058, 51 грн. складових у вигляді відсотків і пені, не є підставою для скасування судового рішення і відмову у позові.

Зібраними у справі письмовими доказами, уточненим розрахунком, наданим Банком суду апеляційної інстанції, підтверджується факт заборгованості ОСОБА_2 перед кредитною установою на суму 14 058, 51 грн., отже вказана сума обґрунтовано стягнута із спадкоємця померлого боржника.

Пунктом 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що права сторін виникають на підставі договорів та інших правочинів. Згідно з ст.ст. 3, 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Аналізуючи вищенаведені норми Закону, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що між банком і позичальником було укладено кредитний договір по якому позичальником не виконані зобов`язання.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на 17.09.2017 року виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 14058,51грн. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором.

Розмір заборгованості підтверджується банківською випискою, яка має статус первинного документу згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 , та відповідно до якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків;корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Із виписки вбачається, що позичальник знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами, що свідчить про його обізнаність умовами договору, зокрема встановленими тарифами, умовами, правилами та строком дії договору, який діє до повного виконання та пролонгується кожні 12 місяців.

Порядок нарахування відсотків за користування кредитом детально зазначений у судовому рішенні, він узгоджується із Умовами і правилами надання банківських послуг, що діяли на час укладення кредитного договору.

Пунктом 1.1.3.1.6. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що Клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з карткового рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту карткового рахунка.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст 526. 527. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно актового запису № 6112 від 19.09.2017, зареєстрованого Запорізьким ЗАГС встановлено, що Позичальник помер.

Згідно з повідомленням державної нотаріальної контори № 05/2-14 від 09.02.2018 року після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняв ОСОБА_1 , на ім`я якого видане свідоцтво про право на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно - Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1218 ЦК України (в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за № SAMDN4720 від 01.11.2017 року направило претензію кредитора до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців померлого Боржника, що підтверджується реєстром про відправку.

03.01.2018 року Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено повідомлення, згідно з яким до відома спадкоємця ОСОБА_1 доведено, що у гр. ОСОБА_2 є невиконане зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк».

11.03.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив лист-претензію кредитора, яким пред`явив свої вимоги до спадкоємця, ОСОБА_1 .

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки у тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцям.

Таким чином, із зазначеного слідує, що банком дотримано строки, визначені ст. 1281 ЦКУ, у зв`язку з чим посилання відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те , що банком втрачено право вимоги до нього як до спадкоємця, є неспроможними.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено і підписано 29 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: