ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4198/19 Справа № 205/8661/17 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року по справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 , третя особа: Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2017 року департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Наказом Департаменту патрульної поліції від 21.01.2016 № 9 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду поліцейського роти № 7 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі ДПП, яку займає по теперішній час. 01 листопада 2016 року згідно з розстановкою сил та засобів роти № 7 батальйону № З УПП в м. Дніпрі ДПП екіпаж 0751 у складі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заступили на патрулювання на службовому автомобілі «Тоуоtа Рrius», д.р.н. НОМЕР_1 . 01 листопада 2016 року близько 19:45год. відповідач, керуючи автомобілем марки «Тоуоtа Рrius», д.р.н. НОМЕР_1 , в м. Дніпрі на житловому масиві Червоний камінь в районі буд. № 4 скоїв зіткнення з автомобілем Форд, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався з права наліво за напрямком його руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. 25 січня 2017 року постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/9389/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк у шість місяців. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишено без змін. Згідно висновку експертного дослідження № 19/12.2/252 від 13 жовтня 2017 року, виконаного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС, вартість матеріального збитку, завданого Департаменту патрульної поліції внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено службовий автомобіль «Тоуоtа Рrius» складає 46 022 грн. 64 коп. Разом з тим, згідно рахунку-фактури ТОВ «ДНДЗ ТРЕЙД» № 1361 вартість робіт та придбаних запчастин і матеріалів, необхідних для ремонту службового автомобіля Тойота Пріус, д.р.н. НОМЕР_1 , складає 73 300 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 73 300,00 грн. та судові витрати в розмірі 1 600 грн..

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволено частково та стягнуто на його користь з відповідача матеріальну шкоду в сумі 10 152,28 грн.. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки відповідно до положень ст. 132 КЗпП України з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заподіяна шкода у розмірі середнього місячного заробітку відповідача, яка складає 10 152,28 грн..

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції Національної поліції України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив вказане рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що внаслідок пошкодження автомобіля, позивачу було спричинено майнову шкоду, розмір якої складає 73 000,00 грн. та яку відповідач зобов`язаний відшкодувати. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми Кодексу законів про працю України, оскільки питання проходження служби в Національній поліції регулюються спеціальним законодавством, зокрема, ЗУ "Про Національну поліцію". А тому, на поліцейських, які проходять службу у Національній поліції України, положення Кодексу законів про працю України та іншого загального законодавства в сфері трудових правовідносин не поширюються.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки відповідно до положень ст. 132 КЗпП України з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заподіяна шкода у розмірі середнього місячного заробітку відповідача, яка складає 10 152,28 грн..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призначений на посаду поліцейського роти № 7 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі ДПП, яку займає по теперішній час, що підтверджується Наказом Департаменту патрульної поліції від 21.01.2016 № 9 о/с.

Наказом Національної поліції від 08 грудня 2017 року № 1265 затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, відповідно до якого Управління патрульної поліції в м. Дніпрі перейменовано на Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області.

01 листопада 2016 року згідно з розстановкою сил та засобів роти № 7 батальйону № 3 УПП в м. Дніпрі ДПП екіпаж 0751 у складі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заступили на патрулювання на службовому автомобілі «Тоуоtа Рrius», д.р.н. НОМЕР_1 .

01 листопада 2016 року відповідач, керуючи автомобілем марки «Тоуоtа Рrius», д.р.н. НОМЕР_1 , в м. Дніпрі на житловому масиві Червоний камінь в районі буд. № 4 скоїв зіткнення з автомобілем Форд, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався з права наліво за напрямком його руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

25 січня 2017 року постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк у шість місяців.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року змінено, замінено позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців на штраф у розмірі 340 гривень.

Згідно висновку експертного дослідження № 19/12.2/252 від 13 жовтня 2017 року, виконаного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС, вартість матеріального збитку, завданого Департаменту патрульної поліції внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено службовий автомобіль «Тоуоtа Рrius», складає 46 022 грн. 64 коп..

Згідно рахунку-фактури ТОВ «ДНДЗ ТРЕЙД» № 1361 вартість робіт та придбаних запчастин і матеріалів, необхідних для ремонту службового автомобіля «Тоуоtа Рrius», складає 73 300 грн.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність національної поліції є Закон України «Про Національну поліцію», згідно зі ст. 19 «Види відповідальності поліцейських», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Встановивши, що у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на поліцейського як на працівника поширюється трудове право, отже при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю (КзпП).

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Отже, договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено лише із працівниками, які обіймають посади (виконують роботи) із зазначеного переліку. І лише за наявності такого договору працівник нестиме повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто повна матеріальна відповідальність виникає лише за умови виконання обох описаних вище вимог.

Згідно довідки про доходи № 914 від 23 травня 2018 року наданої ОСОБА_1 , його заробітна плата за березень 2018 року складає 10 152,28 грн., за квітень 2018 року складає 10 152,28 грн..

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки відповідно до положень ст. 132 КЗпП України з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заподіяна шкода у розмірі середнього місячного заробітку відповідача, а саме 10 152,28 грн..

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що визначений ч. 3 ст. 233 КзпП річний строк для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, позивачем пропущено не було.

Доводи апелянта в скарзі про те, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми Кодексу законів про працю України, оскільки питання проходження служби в Національній поліції регулюються спеціальним законодавством, зокрема, ЗУ "Про Національну поліцію", а тому, на поліцейських, які проходять службу у Національній поліції України, положення Кодексу законів про працю України та іншого загального законодавства в сфері трудових правовідносин не поширюються, - є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Колегія суддів враховує, що дана норма є бланкетною, тобто прямого посилання на норму закону, яка підлягає застосуванню в даному випадку, - немає.

Звертаючись до суду із даним позовом, Департамент патрульної поліції посилався на положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. 1166 ЦК України, якою врегульовано загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Оскільки із матеріалів справи вбачається, а сторонами не заперечується, що відповідач перебуває в трудових правовідносинах із позивачем, та враховуючи, що спеціальним законом «Про національну поліцію України» підстави та порядок покладення на поліцейських цивільно-правової відповідальності не врегульовано, колегія суддів приходить до висновку, що до даного спору підлягають застосуванню загальні норми КЗпП України.

А тому, вказані доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції є безпідставними.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений апелянтом судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко