Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 755/13084/18

провадження № 61-12943св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у складі судді Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Просила усунути перешкоди в здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року у складі судді Савлук Т. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2019 року у складі судді Суханової Є. М. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року залишено без руху, оскільки ОСОБА_1 не зазначено, з яких поважних причин нею пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та надано заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали, для виправлення вказаних недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України за пропуском процесуальних строків на оскарження.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана заявником з пропуском строку на апеляційне оскарження, а підстави для поновлення строку є неповажними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, апеляційний суд не врахував, що заявник не пропустила строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки повнийтекст оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18 грудня 2018 року вона отримала лише 30 травня 2019 року, з апеляційною скаргою звернулась 30 травня 2019 року, тобто в межах тридцятиденного строку з моменту отримання повного тексту рішення.

Пунктом 1 частини другою статті 354 ЦПК України визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 23 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, призначено до судового розгляду у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 грудня 2018 року ухвалено заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду залишено без руху, оскільки ОСОБА_1 не зазначила, з яких поважних причин нею пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, та надано заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали для виправлення вказаних недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України відмовлено за пропуском процесуальних строків на оскарження.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана заявником з пропуском строку на апеляційне оскарження, а підстави для поновлення строку є неповажними.

Постановляючи ухвалу від 14 червня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не зазначено, з яких поважних причин нею пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

25 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою, у якій просила поновити строк на апеляційне оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року, посилаючись на те, що копія повного тексту оскаржуваного рішення отримана нею лише 30 травня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , не дивлячись на те, що була обізнана про подання нею позовної заяви до суду першої інстанції, не продемонструвала належної сумлінності у захисті своїх власних інтересів, не цікавилась її подальшим розглядом, що свідчить про невиконання позивачем своїх процесуальних обов'язків.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 357 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною четвертою статті 357 ЦПК України передбачено, що якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подала апеляційну скаргу, обставинам щодо поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Право на ефективний судовий захист передбачає, що сторони цивільного судочинства повинні мати змогу реалізувати право подати апеляцію з того моменту, коли вони фактично поінформовані про самі судові рішення, що можуть порушувати їх законні права чи інтереси (RYAZANTSEV v. RUSSIA, N 21774/06, § 53, від 10 березня 2011 року).

Залишаючи ухвалою від 14 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху, апеляційний суд не надав оцінки клопотанню ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року.

Крім того, розглядаючи подане на усунення недоліків клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року, апеляційний суд не врахував, що матеріали справи не містять відомостей про надіслання ОСОБА_1 судом першої інстанції копії повного тексту заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року відповідно до вимог статті 272 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 25 грудня 2018 року зверталася до суду першої інстанції із заявою про видачу копії рішення суду першої інстанції (а.с. 55).

Наявний у матеріалах справи супровідний лист від 18 грудня 2018 року не підтверджує факт отримання сторонами у справі копії судового рішення, оскільки відповідні зворотні повідомлення про вручення рішення місцевого суду у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції за відсутності у матеріалах справи даних про направлення рішення суду першої інстанції позивачу та його отримання нею, дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

За таких обставин оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, постановлена з порушенням норм процесуального права, що в силу частини четвертої статті 406 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на розгляд до відповідного суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк