Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

місто Київ

справа № 589/1718/15-ц

провадження № 61-30340св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко Катерина Вікторівна,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант», страхова компанія) 03 березня 2017 року звернулось до суду із скаргою на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В., в якій просив: визнати незаконними дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. щодо ухвалення постанови від 20 січня 2017 року № 53130184 про стягнення виконавчого збору; скасувати постанову від 20 січня 2017 року № 53130184 про стягнення виконавчого збору; визнати незаконними дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. щодо ухвалення постанови від 20 січня 2017 року № 53130184 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження; скасувати постанову від 20 січня 2017 року № 53130184 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження; зобов`язати Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві повернути на рахунок ТДВ СК «Альфа-Гарант» кошти в розмірі 1 698, 98 грн та 300, 28 грн, що стягнуті відповідно до зазначених постанов.

Вимоги скарги обґрунтовувались тим, що державним виконавцем усупереч вимогам закону ухвалено постанови від 20 січня 2017 року про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, оскільки на момент їх ухвалення страховою компанією, як боржником у виконавчому провадженні № 53130184, вже було сплачено в повному обсязі як виконавчий збір, так і витрати виконавчого провадження. Крім того, мотивуючи вимоги своєї скарги, заявник зазначає, що державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ протиправно, з порушенням вимог підвідомчості відкрито виконавче провадження № 53130184, так як місцем знаходження боржника та його майна є Печерський район міста Києва, а не Подільський.

Стислий виклад заперечень інших учасників справи

Державним виконавцем подано заперечення, в яких виконавець просить відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на ті обставини, що всі дії у виконавчому провадженні здійснено відповідно до вимог чинного законодавства.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2017 року скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволено частково. Визнано незаконними дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. щодо винесення постанови від 20 січня 2017 року № 53130184 про стягнення виконавчого збору з ТДВ СК «Альфа-Гарант». Скасовано постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. від 20 січня 2017 року № 53130184 про стягнення виконавчого збору з ТДВ СК «Альфа-Гарант». Визнано незаконними дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. щодо винесення постанови від 20 січня 2017 року № 53130184 про стягнення з боржника ТДВ СК «Альфа-Гарант» витрат виконавчого провадження. Скасовано постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. від 20 січня 2017 року № 53130184 про стягнення з боржника ТДВ СК «Альфа-Гарант» витрат виконавчого провадження. В іншій частині скаргу залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалась тим, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 53130184 на момент закінчення виконавчого провадження вже були сплачені, а подвійного стягнення зазначених суми законом не передбачено. Ухвалення державним виконавцем оскаржуваних постанов від 20 січня 2107 року суперечить не лише вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а і конституційному принципу недопустимості подвійного притягнення до відповідальності.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві задоволено. Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2017 року в частині задоволених вимог скарги скасовано і постановлено в цій частині нову ухвалу. У задоволенні скарги ТДВ СК «Альфа-Гарант» на рішення та дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відмовлено. Вирішено питання розподілу судового збору.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції, порушивши вимоги статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», визнав дії державного виконавця незаконними щодо винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження та скасував постанову, проте відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону, тобто після надходження коштів на депозитний рахунок відділу.

Таким чином, державним виконавцем вчинено всі дії з дотриманням вимог чинного законодавства, подвійного стягнення з боржника виконавчого збору, витрат виконавчого провадження не встановлено, оскаржувані постанови таких наслідків не тягнуть. Ухвалюючи постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавець зазначив, що виконавчий збір і витрати виконавчого провадження боржником сплачені.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у грудні 2017 року, ТДВ СК «Альфа-Гарант» просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16 листопада 2017 року та залишити в силі ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2017 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник зазначає, що апеляційний суд, розглядаючи доводи апеляційної скарги державного виконавця, не дослідив усіх обставин справи, не взяв до уваги заперечення заявника, неправильно застосував правила статей 4, 28, 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. просить касаційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» відхилити, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15 грудня 2016 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. відкрито виконавче провадження № 53130184 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 28 вересня 2016 року за № 589/1718/15-ц, яким стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 16 989, 88 грн.

Цією ж постановою стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 1 698, 98 грн на підставі вимог статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконуючи цю постанову, боржник перерахував на рахунок виконавчої служби виконавчий збір в сумі 1 733, 52 грн та витрати виконавчого провадження в сумі 300, 28 грн.

26 грудня 2016 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. ухвалено постанову про арешт коштів боржника.

19 січня 2017 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. ухвалено постанову про зняття арешту з коштів боржника та направлено на виконання до банківських установ.

20 січня 2017 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. ухвалено постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки, для перерахування стягнутих коштів виконавчого збору в автоматизованій системі виконавчого провадження необхідно винести окрему постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

20 січня 2017 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

20 січня 2017 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко К. В. ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено її до суду, що видав виконавчий документ.

Оцінка аргументів касаційної скарги

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24) ЄСПЛ закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Поняття «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, ? протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою, частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження

№ 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18).

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга ТДВ СК «Альфа-Гарант» на дії головного державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Враховуючи те, що вимоги скарги ТДВ СК «Альфа-Гарант» у цій справі мають розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства, Верховний Суд вважає, що оскаржувані судові рішення необхідно скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, пунктом 5 частини першої статті 409, частинами першою та другою статті 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16 листопада 2017 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення та дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Харитоненко Катерини Вікторівни, заінтересована особа - ОСОБА_1 , закрити.

Роз`яснити Товариству з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик