ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12791/18

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/535/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 лютого 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (суддя Карапута Л.В.), ухвалене о 15 год. 00 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 14 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 33459 грн. 31 коп. за кредитним договором №б/н від 24.10.2014 року, яка складається з: заборгованості за кредитом - 9695 грн. 63 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 6636 грн. 64 коп., заборгованості за пенею та комісією - 16537 грн. 51 коп., штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 589 грн. 53 коп., а також судових витрат. Позивач вказував, що позичальник не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом і відсотками, в зв'язку з чим і звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 лютого 2019 року позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором б/н від 24.10.2014 в розмірі 20986 грн. 11 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 9695 грн. 63 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 6636 грн. 64 коп., заборгованості за пенею та комісією - 4653 грн. 84 коп., а також стягнуто 1105 грн. 13 коп. у повернення судового збору. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач в порушення Умов та Правил надання банківських послуг належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання, а саме не вносила платежі на погашення кредиту, не сплачувала нараховані відсотки за користування кредитом. Наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом та підтверджує розмір заборгованості по кредиту. Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недопустимості подвійного притягнення до цивільно-правової відповідальності за одне і те ж порушення, а тому прийшов до висновку про стягнення заборгованості по пені та комісії в межах строків позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку. За доводами апеляційної скарги, сторони в кредитному договорі визначили, що договір діє протягом 24 місяців, тобто до 31.10.2016 року. Останній платіж був вчинений 08.07.2015 року шляхом автоматичного списання у розмірі 104,40 грн., тобто початок перебігу позовної давності почався з 26.07.2015 року, а банк звернувся до суду з позовом 26.11.2018 року, тобто з пропуском строків позовної давності. З Умовами та Правила надання банківських послуг, що містяться в матеріалах справи, апелянт не була ознайомлена і не була обізнана про збільшені строки позовної давності до 50 років. ОСОБА_2 вважає, що сума коштів на рахунку є сталою, коштами вона не користувалась, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для нарахування відсотків за нібито користування кредитом. Крім того, відповідач вважає, що умовами кредитного договору не передбачено нарахування комісії, а стягнута судом сума комісії і пені є не розмежованою.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

По справі встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризації заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24 жовтня 2014 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 9695,63 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 утворилась заборгованість, яку і просив у своєму позові стягнути позивач АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь з відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та вирішуючи питання про розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приват Банк», суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що заборгованість складається: з заборгованості щодо сплати по тілу кредиту; заборгованості по відсотках, виходячи з відсоткової ставки по кредиту 18%, тобто передбаченої умовами договору і правомірно не застосував строк позовної давності до вказаних сум заборгованості.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду щодо визначення розміру заборгованості по тілу кредиту, періоду нарахування та розміру стягнутих відсотків.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно.

За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Оскільки строк дії перевипущеної картки ОСОБА_2 встановлено до червня 2018 року включно (а.с.88 зворот), а з позовом банк звернувся до суду 20.11.2018 року (згідно копії конверту на а.с.42), тобто в межах трирічного строку позовної давності з часу закінчення строку дії картки та в межах строків, передбачених п.п.1.1.3, 2.1 Генеральної угоди від 24.10.2014 року, укладеної між сторонами, то відповідно банком не пропущено строк звернення до суду з позовом.

Доводи відповідача про початок перебігу строку позовної давності після невиконання чи неналежного виконання обов'язку з внесення чергового платежу є помилковими.

Суд першої інстанції дійшов також до висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми пені та комісії в розмірі 4653 грн, застосувавши строк позовної давності в один рік та відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми штрафу.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду, оскільки стягнута судом сума не розмежована на конкретну суму пені та суму комісії. Стягнення комісії суперечить положенням пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України і не може бути стягнута з відповідача, а відтак підлягають задоволенню позовні вимоги банку щодо стягнення штрафу, передбаченого п.2.2 Генеральної угоди, в розмірі 589,53 грн.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині висновків суду про стягнення суми пені та комісії з відмовою у задоволенні позовних вимог у цій частині, та стягненні суми штрафу, передбаченого п.2.2 Генеральної угоди від 24.10.2014 року.

При цьому відповідно до положень ч.13 ст.141 ЦПК України належить змінити розподіл судових витрат.

Згідно ч.ч. 1, 10 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Як вбачається з позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 33459,31 грн. За подання позову банком сплачено 1762 грн. Враховуючи, що апеляційним судом стягується 16921,80 грн заборгованості, позовні вимоги банку задоволено на 50,57%. Отже, за розгляд справи судом першої інстанції з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 891,04 грн судового збору (1762 грн х 50,57%).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду і відмовити в задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 2643 грн судового збору. Враховуючи, що скаргу задоволено частково (на 19,4%), з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 512,74 грн судового збору (2643 грн х 19,4%). Провівши взаємозалік, остаточно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 378,3 грн (891,04 грн - 512,74 грн) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 лютого 2019 року скасувати в частині стягнення суми пені та комісії та в частині стягнення судового збору, а також в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення суми штрафу.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ) штраф, передбачений п.2.2 Генеральної угоди від 24.10.2014 року, в розмірі 589,53 грн.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення комісії та пені.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ) 378 грн 30 коп. в повернення сплаченого судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: