Справа № 461/2348/18 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2893/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Львів

Справа № 461/2348/18

Провадження № 22-ц/811/2893/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Крайник Н.П.

секретар Бадівська О.О.

за участі представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 жовтня 2018 рокув складі судді Волоско І.Р.

у справі

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22 жовтня 2018 року позов задоволено.

Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що зареєстрований 12 травня 2005 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №648.

Визначено місце проживання дітей: дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - ОСОБА_3.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_5.

Вважає рішення таким, що постановлене на підставі висновків суду, які не відповідають обставинам справи та постановленого з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що предметом доказування в даній справі був факт укладення шлюбу, наявності чи відсутності взаємної згоди подружжя на розірвання шлюбу, наявності чи відсутності спільних малолітніх та/або неповнолітніх дітей, неможливості подальшого спільного проживання подружжя та збереження сім`ї а не встановлення місця проживання дітей з кимось з батьків.

Вказує, що ним не заявлялись вимоги щодо визначення місця проживання дітей та відповідачем не було заявлено зустрічного позову а тому суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Просить рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 жовтня 2018 року скасувати в частині визначення місця проживання дітей.

ОСОБА_3 подала відзив в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується тому на підставі ст.. 367 ЦПК України переглядається лише в частині визначення місця проживання дітей.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому шлюб між ними слід розірвати. Крім того, суд вважав, що місцем проживання малолітніх дітей слід визначити місце проживання їх матері, яка здійснює належний догляд та виховання дітей та зважаючи на вік дітей, їх стать та прихильність до матері.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та просив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, зареєстрований 12 травня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану м.Львова, про що в книзі реєстрації актів про одруження 12 травня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за №648 та стягнути з ОСОБА_3 судовий збір.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Частина 1 ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 не заявляв вимоги про визначення місця проживання дітей, окрім того ОСОБА_3 не заявляла зустрічного позову з такими вимогами.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено колегією суддів, при розгляді справи судом першої інстанції вимоги щодо визначення місця проживання дітей сторонами не заявлялися, судом відповідно до ст.. 161 СК України вказані обставини не досліджувались.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є підставними, суд першої інстанції при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог, а тому рішення в частині визначення місця проживання дітей: дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - ОСОБА_3 підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 жовтня 2018 року в частині визначення місця проживання дітей: дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - ОСОБА_3 скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.02.2019 року.

Головуючий

Судді