КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 760/2333/17 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір С.І.
провадження № 22-ц/824/2448/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року у складі судді Кушнір С.І. у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротранс-Холдінг», ОСОБА_5, Приватного підприємства «Дельта Медікел», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», ОСОБА_6, про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 ТА ОСОБА_4 звернулися до суду із зазначеним позовом до ТОВ «Агротранс-Холдінг», треті особи: ПрАТ «Київський страховий дім», ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, в якому просили стягнути з ТОВ «Агротранс-Холдінг»: на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, суму грошових коштів в розмірі 200000 грн.; на користь ОСОБА_4 в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, суму грошових коштів в розмірі 250000 грн.; на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, суму грошових коштів в розмірі 150000 грн.

Позивачі обґрунтовували свої позовні вимоги тим, що 10 квітня 2015 року, близько 15 години 15 хвилин на 13 км. автодороги Р-19 м. Фастів - с. Митниця Васильківського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet Laccetti» (державний номер НОМЕР_1), що належить відповідачу, яким керувала ОСОБА_5, та автомобіля «Hundai Accent» (державний номер НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_2 Внаслідок порушення ОСОБА_5 вимог п.п.1.3, 1.5, 1.11, 10.1 Правил дорожнього руху України в ДТП позивачі отримали тілесні ушкодження.

Згідно з висновками судово-медичної експертизи №208 від 02.06.2015 року у позивача ОСОБА_2 мали місце перелом ліктьового суглоба, перелом правої променевої кістки та перелом суглобового виростка 6-го шийного хребця.

За висновком судово-медичної експертизи №207 від 28.05.2015 року у потерпілої ОСОБА_4 мали місце рана на лобі та перелом кісток правого передпліччя.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №206 від 11.06.2015 року у потерпілого ОСОБА_3 мали місце рана та синці на обличчі, переломи кісток лицевого черепа, забій головного мозку та перелом 4-5 кістки правої кисти.

Всі позивачі отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Позивачі посилалися на те, що вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2016 року водій ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно з встановленими вироком суду фактичними обставинами справи ОСОБА_5 їхала в автомобілі разом з цивільним чоловіком ОСОБА_7, який є співробітником ТОВ «Агротранс-Холдінг», і якій, в свою чергу, ОСОБА_7 добровільно передав право керування своїм службовим автомобілем «Chevrolet Laccetti».

Відповідно до інформації, зазначеної в полісі обов'язкового страхування №АІ/4277083 власником автомобіля «Chevrolet Laccetti» (державний номер НОМЕР_1) є ТОВ «Агротранс-Холдінг».

Позивачі зазначали, що відповідно до наказу №712-2395/3/1 від 31.08.2016 року ПрАТ «Київський страховий дім» потерпілому ОСОБА_2 в якості страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ТОВ «Агротранс-Холдінг» 06.09.2016 року виплачено 20000 грн. 37 коп.

Згідно з наказом №712-2395/2/1 від 29.07.2016 року ПрАТ «Київський страховий дім» потерпілому ОСОБА_2 в якості страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ТОВ «Агротранс-Холдінг» 29.07.2016 року виплачено 5675 грн. 67 коп.

За наказом №712-2395/1/1 від 29.07.2016 року ПрАТ «Київський страховий дім» потерпілому ОСОБА_3 в якості страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ТОВ «Агротранс-Холдінг» 29.07.2016 року виплачено 605 грн.

Позивачі вважали, що відповідач ТОВ «Агротранс-Холдінг», як володілець наземного транспортного засобу - автомобіля «Chevrolet Laccetti» (державний номер НОМЕР_1), зобов'язаний відшкодувати спричинену їм моральну шкоду.

Так, зазначали, що спричинена позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 шкода полягає в бездіяльності ТОВ «Агротранс-Холдінг», яке допустило передачу керма належного йому автомобіля своїм працівником ОСОБА_7 ОСОБА_5 Дорожньо-транспортною пригодою, яка стала наслідком такої бездіяльності, завдано шкоди їх здоров'ю. Під час зіткнення вони пережили сильні хвилювання за здоров'я членів своєї родини та своє здоров'я. Тривале відновлення здоров'я, яке неможливо відновити повністю, відстоювання своїх інтересів в судах порушило їхні звичайні життєві зв'язки. Внаслідок неправомірних дій працівника ТОВ «Агротранс-Холдінг», який довірив керування службового автомобіля недосвідченій ОСОБА_5, яка, в свою чергу, допустила ДТП, вони вимушені витрачати час та зусилля на відновлення душевної рівноваги та порушених життєвих зв'язків.

23.05.2017 року до суду представником позивачів подано уточнену позовну заяву до ТОВ «Агротранс-Холдінг», ОСОБА_5, третя особа: ПрАТ «Київський страховий дім», відповідно до якої позивачі просили: стягнути з ТОВ «Агротранс-Холдінг» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров'ю джерелом підвищеної небезпеки, суму грошових коштів в розмірі 48 079 грн. 54 коп.; стягнути з ТОВ «Агротранс-Холдінг» на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, суму грошових коштів в розмірі 200 000 грн.; стягнути з ТОВ «Агротранс-Холдінг» на користь ОСОБА_4 в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, суму грошових коштів в розмірі 250 000 грн.; стягнути з ТОВ «Агротранс-Холдінг» на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, суму грошових коштів в розмірі 150 000 грн.

Як на підставу своїх уточнень представник позивача посилався на те, що крім зазначеного, внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль «Hundai Accent» (державний номер НОМЕР_2). На відновлення зазначеного автомобіля відповідно до Акту виконаних робіт від 15.08.2016 року №42/08 ФОП ОСОБА_9 було сплачено 73 080 грн. Згідно зі Страховим актом ПрАТ «Київський страховий дім» №712-2395/3 від 31.08.2016 року, Наказом №712-2395/3/1 від 31.08.2016 року та платіжним дорученням №14136 від 06.09.2016 року платіжним дорученням №16658 від 20.01.2017 року було виплачено 20 000 грн. 37 коп. та 5 000 грн. 09 коп.

Отже, внаслідок злочину завдана шкода в розмірі 48079 грн. 54 коп.

Власником автомобіля «Hundai Accent» (державний номер НОМЕР_2) є ОСОБА_6

Таким чином, позивачі вважали, що ТОВ «Автотранс-Холдінг» та ОСОБА_5 зобов'язані відшкодувати ОСОБА_2 на підставі ст.ст.1166, 1187 ЦК України матеріальну шкоду в розмірі 48079 грн. 54 коп.

06.02.2018 року представником позивачів до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивачі просили: стягнути солідарно з ТОВ «Агротранс-Холдінг», ПрАТ «Дельта Медікал» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, суму грошових коштів в розмірі 48079 грн. 54 коп.; стягнути солідарно з ТОВ «Агротранс-Холдінг», ПрАТ «Дельта Медікал» на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної здоров'ю джерелом підвищеної небезпеки, суму грошових коштів в розмірі 200 000 грн.; стягнути солідарно з ТОВ «Агротранс-Холдінг», ПрАТ «Дельта Медікал» на користь ОСОБА_4 в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної здоров'ю джерелом підвищеної небезпеки, суму грошових коштів в розмірі 250 000 грн.; стягнути солідарно з ТОВ «Агротранс-Холдінг», ПрАТ «Дельта Медікал» на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної здоров'ю джерелом підвищеної небезпеки, суму грошових коштів в розмірі 150 000 грн.

Як на підставу своїх уточнень представник позивача посилався на те, що крім зазначеного, згідно Договору оренди №30092014 від 30.09.2014 року автомобіль «Chevrolet Laccetti» (державний номер НОМЕР_1) був переданий в оренду Приватному підприємству «Дельта Медікел». Вказаний автомобіль Наказом №172/14-ТР від 28.11.2014 року був закріплений за працівником ПП «Дельта Медікел» ОСОБА_7

Таким чином, відповідач ТОВ «Агротранс-Холдінг», як власник та особа, що застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, та відповідач ПП «Дельта Медікел», як володілець на відповідній правовій підставі (договір оренди №30092014 від 30.09.2014 року) наземного транспортного засобу автомобілю автомобіль «Chevrolet Laccetti» (державний номер НОМЕР_1), зобов'язані солідарно відшкодувати спричинену позивачам моральну шкоду, оскільки, відповідно до ст.541 ЦК України, неподільним є предмет зобов'язання - грошові кошти, які відповідачі зобов'язані сплатити, як компенсацію моральної шкоди, завданої ДТП.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачів з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, тому вимоги позивачів щодо відшкодування шкоди є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що 19 квітня 2015 року близько 15 години 15 хвилин на 13 км. автодороги Р-19 м. Фастів - с. Митниця Васильківського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet Laccetti» (державний номер НОМЕР_1), яким керувала ОСОБА_5, та автомобіля «Hundai Accent» (державний номер НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_2

Так, 19 квітня 2015 року, близько 15 години 15 хвилин ОСОБА_5, керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Laccetti» (д/н НОМЕР_1), рухаючись ним по 13 км. автодороги Р-19 м. Фастів - с. Митниця Васильківського району Київської області, в порушення вимог п.п.1.3, 1.5, 1.11, 10.1 Правил дорожнього руху України, будучи неуважною, невірно оцінивши дорожню обстановку, не врахувавши інформацію дорожнього знаку п.1.11 «Пагорб», знаходячись на ділянці дороги з пошкодженим дорожнім покриттям, невірно обрала швидкість керованого нею автомобіля та допустила виїзд на зустрічну смугу руху, де здійснила зіткнення з автомобілем «Hundai Accent» (д/н НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_2, який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 та пасажири автомобіля «Hundai Accent» (д/н НОМЕР_3) ОСОБА_3 і ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №208 від 02.06.2015 року в потерпілого ОСОБА_2 мали місце перелом лівого ліктьового суглоба, перелом правої променевої кістки та перелом суглобового виростка 6-го шийного хребця.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №207 від 28.05.2015 року у потерпілої ОСОБА_4 мали місце рана на лобі та перелом кісток правого передпліччя.

За висновком судово-медичної експертизи №206 від 11.06.2015 року у потерпілого ОСОБА_3 мали місце рана та синці на обличчі, переломи кісток лицевого черепа, забій головного мозку легкого ступеня, перелом 4-5 кістки правої кисти.

Позивачі отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2016 року, ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначено їй покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнено з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням обов'язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 5405 грн. 40 коп. і моральну шкоду в розмірі 45 000 грн., а всього - 50 405 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 600 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., а всього - 20 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави вартість проведеної по справі судово-автотехнічної експертизи в сумі 613 грн. 80 коп.

Речові докази по справі: - автомобіль «Hundai Accent» (д/н НОМЕР_3) повернуто власнику ОСОБА_2, - автомобіль «Chevrolet Laccetti» (д/н НОМЕР_1) повернуто ТОВ «Агротранс Холдінг».

Як вірно зазначив суд, Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Отже, вина ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, що мала місце 19 квітня 2015 року близько 15 години 15 хвилин на 13 км. автодороги Р-19 м. Фастів - с. Митниця Васильківського району Київської області за участю автомобіля «Chevrolet Laccetti» (д/н НОМЕР_1), яким керувала ОСОБА_5, та автомобіля «Hundai Accent» (д/н НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_2, встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно з встановленими вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2016 року фактичними обставинами справи ОСОБА_5 їхала в автомобілі разом з цивільним чоловіком ОСОБА_7, який, в свою чергу, передав їй право керування своїм службовим автомобілем «Chevrolet Laccetti».

В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивачі отримали тілесні ушкодження.

Судом встановлено, що між ПП «Дельта «Медікел» (Орендар) та ТОВ «Агротранс-Холдінг» (Орендодавець) було укладено Договір оренди №30092014 від 30.09.2014 року, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду (тимчасове платне користування) транспортні засоби з переліку, вказаного у відповідному Додатку до цього Договору (п.1.1).

Транспортний засіб «Chevrolet Laccetti», д/н НОМЕР_1 (НОМЕР_4), який став учасником дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 квітня 2015 року на 13 км. автодороги Р-19 м. Фастів - с. Митниця Васильківського району Київської області, значиться в Додатку №1 від 30.09.2014 року до Договору оренди №30092014 від 30.09.2014 року під №107.

Транспортний засіб «Chevrolet Laccetti», д/н НОМЕР_1 (НОМЕР_4), Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротранс-Холдінг» передало Приватному підприємству «Дельта Медікел» на виконання умов Договору оренди №30092014 від 30.09.2014 року, що підтверджується Актом прийому-передачі від 30.09.2014 року до Договору оренди №30092014 від 30.09.2014 року (№107).

Термін оренди згідно договору складає з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі Об'єкту оренди до 31.12.2019 року (п. 4.1).

Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Таким чином, на момент скоєння ДТП за участю транспортного засобу «Chevrolet Laccetti», д/н НОМЕР_1 (НОМЕР_4) 19 квітня 2015 року вказаним транспортним засобом на належній правовій підставі володіло і користувалося відповідно до умов Договору оренди №30092014 від 30.09.2014 року Приватне підприємство «Дельта Медікел».

За наведених підстав суд вірно вважав, що ТОВ «Агротранс-Холдінг» є неналежним відповідачем у справі, оскільки не володіло на момент скоєння ДТП (19 квітня 2015 року) зазначеним транспортним засобом.

Крім того, як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротранс-Холдінг» була застрахована відповідно до Полісу №АІ/4277083 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «Київський страховий дім».

ОСОБА_7 працює в Приватному підприємстві «Дельта Медікел» від 27.04.2010 року, що підтверджується наказом №78/10-К від 27.04.2010 року «Про прийом на роботу», а від 01.08.2012 року переведений на посаду менеджера з питань регіонального розвитку у місті Вінниця, що підтверджується наказом №147/12-К від 01.08.2012 року.

Транспортний засіб «Chevrolet Laccetti», д/н НОМЕР_1 (НОМЕР_4), було закріплено за працівником ОСОБА_7 28.11.2014 року, що підтверджується наказом №172/14-ТР від 28.11.2014 року «Про закріплення транспортного засобу за водієм». Транспортний засіб «Chevrolet Laccetti» (д/н НОМЕР_1) було фактично передано працівнику ОСОБА_7 на підставі Акту прийому-передачі автомобіля від 10.10.2012 р.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.

Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).

У такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуми Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченої законом чи договором, така особа також має право вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Проте, відповідно до п.10 Угоди про використання службового автомобіля між Приватним підприємством «Дельта Медікел» і працівником ПП «Дельта Медікел» від 06.09.2010 року працівник не має права передавати управління транспортним засобом третім особам без письмової згоди Роботодавця, за виключенням випадків щорічних технічних оглядів і профілактичних заходів і/або ремонту транспортного засобу, що здійснюється транспортним відділом Роботодавця. Аналогічне положення міститься в п.9 «Загальні положення» Правил користування службовим автомобілем від 17.01.2014 року, з яким був ознайомлений ОСОБА_7, що підтверджується його підписом.

За ч.3 ст.1187 ЦК України особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

На момент скоєння ДТП (19.04.2015 року) транспортним засобом «Chevrolet Laccetti» (державний номер НОМЕР_1) незаконно заволоділа ОСОБА_5, якій ПП «Дельта Медікал» не передавало зазначений транспортний засіб по акту прийому-передачі у володіння та не надавало письмову згоду працівнику ОСОБА_7 на передачу вказаного транспортного засобу третій особі - ОСОБА_5 і взагалі не було проінформовано про таку передачу.

На підставі наведеного суд прийшов до вірного висновку, що шкоду, завдану в результаті ДТП 19 квітня 2015 року за участі транспортного засобу «Chevrolet Laccetti» (державний номер НОМЕР_1) повинна відшкодувати ОСОБА_5, як особа, що неправомірно заволоділа транспортним засобом.

Проте, питання відшкодування моральної шкоди вже розглядалося Васильківським міськрайонним судом Київської області в рамках кримінального провадження №0000654 і було частково задоволено вироком суду від 08.06.2016 року, яким стягнуто моральну та матеріальну шкоду, заподіяну здоров'ю в результаті ДТП, з ОСОБА_5

Також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Chevrolet Laccetti» (д/н НОМЕР_1) була застрахована у ПАТ «Київський страховий дім» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4277083 строком дії від 01.01.2015 року до 31.12.2015 року, укладеним з ТОВ «Агротранс - Холдінг».

Відповідно до умов полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4277083 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., розмір франшизи - 0,00 грн.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до матеріалів справи, 21.04.2015 року ОСОБА_7 звернувся до Страховика ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою.

16.06.2015 року ОСОБА_2, який є потерпілим у вказаному ДТП, також звернувся до Страховика з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, та 29.07.2016 року і 16.08.2016 року із заявами про виплату страхового відшкодування.

29.07.2016 року ОСОБА_3, який також є потерпілим у вказаному ДТП, також звернувся до Страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п.2.1 ст.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з положеннями п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Перелік документів, що мають додаватись до заяви про страхове відшкодування визначений п.35.2 ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з вимогами ст.28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розмір витрат, пов'язаний з відновлювальним ремонтом, розраховується у порядку встановленому законодавством.

За п.36.1 ст.36 Закону страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до вимог п 36.2 ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до Звіту №63/08/15Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 03.08.2015 року, вбачається, що ринкова вартість КТЗ - транспортного засобу «Hundai Accent» (д/н НОМЕР_2), розрахована на дату оцінки: 44983 грн. 73 коп.; вартість відновлювального ремонту: 153456 грн. 66 коп.; значення коефіцієнта зносу: 0,7; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу: 57263 грн. 75 коп.

На підставі виконаних досліджень зроблений висновок, що вартість матеріального збитку, завдана власнику КТЗ, складає: 44983 грн. 73 коп.

За п.30.1 ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі Звітом №63/08/15Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 03.08.2015 року вбачається, що транспортний засіб «Hundai Accent» (д/н НОМЕР_2) є фізично знищеним, так як його ремонт є економічно не доцільним.

Відповідно до п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За Звітом №79/49.08.16 про утилізаційну вартість від 22.08.2016 року утилізаційна вартість складників автомобіля «Hundai Accent» (д/н НОМЕР_2) на дату оцінки КТЗ склала: 19983 грн. 27 коп.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Сторони в судовому засіданні не заявляли клопотань про призначення експертизи.

У разі, якщо власник автомобіля не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому повинна бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до аварії та після дорожньо-транспортної пригоди.

На час дорожньо-транспортної пригоди вартість автомобіля становила 44983 грн. 73 коп.

Позивачу ОСОБА_2 25000 грн. 46 коп. відшкодовано страховиком. Ліквідаційна вартість автомобіля становила 19983 грн. 27 коп. Так як залишки автомобіля залишені у позивача, то суд вірно вважав, що з ПрАТ «Київський страховий дім» на його користь підлягало до стягнення (44983 грн. 73 коп. - 19983 грн. 27 коп. = 25000 грн. 46 коп.

Відповідно до матеріалів справи Страховиком ПрАТ «Київський страховий дім» було прийнято рішення про відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 25000 грн. 46 коп. (44983 грн. 73 коп. - 19983 грн. 27 коп.), що підтверджується даними страхового акту №712-2395/3 від 31.08.2016 року, копією наказу №712-2395/3/1 від 31.08.2016 року, копією платіжного доручення №14136 від 06.09.2016 року, даними страхового акту №712-2395/4 від 20.01.2017 року, копією наказу №712-2395/4/1 від 20.01.2017 року, та копією платіжного доручення №16658 від 20.01.2017 року.

За п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ПАТ «Київський страховий дім» було здійснено страхове відшкодування за полісом №АІ/4277083 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у розмірі, у спосіб, порядку та строках, встановлених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст.1167 ЦК України.

Як вбачається з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п 5 даної постанови Пленуму обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст.13 ЦПК, розглядав дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов вірного висновку, що позивачами не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а тому вимоги позивачів щодо відшкодування шкоди є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд прийшов до вірного висновку, що позивачами пред'явлено позов до ТОВ «Агротранс-Холдінг» і Приватного підприємства «Дельта Медікел» про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, які не є належними відповідачами в даній справі.

Щодо стягнення з ОСОБА_5 матеральної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля «Hundai Accent» (д/н НОМЕР_2), то суд вірно вважав, що в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки ПрАТ "Київський страховий дім" було виплачено страхове відшкодування в сумі 25000 грн. 46 коп., що відповідає різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

При тому, колегія суддів звертає увагу також на те, що в уточненій позовній заяві (т.1, а.с.136-140) позивачі просять стягнути з ТОВ «Агротранс - Холдінг» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування матеріальної шкоди заподіяної здоров'ю джерелом підвищеної небезпеки суму грошових коштів в розмірі 48079 грн. 54 коп., хоча ця сума відповідно до матеріалів справи значиться як матеріальна шкода, та вона була предметом розгляду судом, і позивачі просять стягнути моральну шкоду в рахунок їхніх витрат, пов'язаних з лікуванням після постановлення вироку суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 21 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: