справа № 489/4430/15-ц
провадження №6/489/63/19
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

за участю:

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Гроднової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича (далі приватний виконавець) про визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами,

встановив:

У січні 2019 року приватний виконавець звернувся до суду із поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

У поданні вказано, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 489/4430/15-ц, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 28.09.2016, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») боргу в сумі 178633,70 грн. Виконавче провадження відкрито постановою від 10.01.2019, яка направлена сторонам виконавчого поводження. Станом на теперішній час рішення боржником не виконано, декларацію не надано та будь-яких дій спрямованих на виконання рішення не здійснено. Відповідно до відповідей Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України боржник не має рахунків у банківських установах, не працює та не отримує пенсію. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно боржнику на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що унеможливлює звернення стягнення на майно боржника шляхом реалізації його з прилюдних торгів та позбавляє виконати рішення про стягнення заборгованості без порушення прав осіб, які спільно володіють майном з боржником.

Враховуючи наведе, приватний виконавець просить визначити частку боржника у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_1 , а саме у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

У відзиві на подання заінтересована особа ОСОБА_1 вказала, що вона співвласником спірної квартири та не погоджується із поданням, оскільки квартира була отримана нею разом з її померлим чоловіком на підставі ордеру. В подальшому, після смерті чоловіка, право власності на квартиру було зареєстровано за нею та боржником ОСОБА_2 Проте, з 2002 року боржник ОСОБА_2 за вказаною адресою не зареєстрований та не проживає. Всі витрати на утримання майна несе вона. Зв`язок із боржником не підтримує більше 20 років. Квартира є її єдиним житлом, а вона є особою похилого віку та отримує невелику пенсію, а тому в разі виділу частки квартири, фактично буде позбавлена єдиного житла. Також вказала, що стягнуті за рішенням суду кошти з боржника, були надані останньому на придбання автомобіля, а тому виконавець повинен був звернути стягнення на рухоме майно боржника, що ним зроблено не було.

У судовому засіданні заінтересована особа та її представник в задоволенні подання приватного виконавця посили відмовити з підстав наведених у відзиві.

Інші учасники в судове засідання не звернулися, що не перешкоджає розгляду подання. Крім того, приватний виконавець у поданні просив його розгляд провести за його відсутності.

Дослідивши подання і додані до нього докази, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного.

У приватного виконавця на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження № 58044523 з примусового виконання виконавчого листа № 489/4430/15-ц, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 28.09.2016, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором та судового збору.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.02.2016 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 7А-40 від 26.06.2008 в розмірі 159548,06 грн. та 1595,48 грн. судового збору. В частині стягнення з поручителя з ОСОБА_3 заборгованості за вказаним кредитним договором у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Згідно рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 09.08.2016 та ухвали про виправлення описки у судовому рішенні від 16.08.2016, залишеним без змін постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 19.12.2018, рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.02.2016 в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 скасовано та ухвалено стягнути з останнього на користь банку заборгованості в загальному розмірі 44943,21 грн. на виконання солідарного зобов`язання із ОСОБА_2 , що виникло за кредитним договором, укладеним 26.06.2008 між ОСОБА_2 та ПАТ «ВіЕйБі Банк».

10.01.2019 приватним виконавцем на виконання рішення суду відкрито виконавче провадження та копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 18.01.2019 про осіб боржників, які отримують пенсії ОСОБА_2 пенсію не отримує.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 18.01.2019 року про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, інформацію не знайдено.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 14.01.2019 про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб інформація відносно ОСОБА_2 відсутня.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 11.01.2019 про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями інформація відносно ОСОБА_2 також відсутня.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна боржнику на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , якою він володіє спільно з ОСОБА_1

В обґрунтування подання приватний виконавець посилається на неможливість, в межах виконавчого провадження, здійснити виконання судового рішення про стягнення з боржника боргу, так як його частка у праві спільної сумісної власності на вищевказану квартиру не визначена.

Із пояснень заінтересованої особи ОСОБА_1 та її представника, а також доданих до відзиву на подання приватного виконавця письмових доказів встановлено, що спірна квартира була надана на підставі ордеру ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та їх сину ОСОБА_2 Після смерті в 1992 році чоловіка, ОСОБА_1 разом із сином приватизували квартиру.

Вказане підтверджуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого двокімнатна квартира АДРЕСА_1 на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 29.05.2008, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради взамін свідоцтва про право власності від 13.05.1996, виданого ЖКУ ДП ЧСЗ, належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положенням ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частиною 6 ст. 48 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно із ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Визначення такої частки не призводить до звуження належних іншим співвласникам прав на житло, оскільки предметом розгляду даного подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

З огляду на встановлені обставини та наведенні положення закону, з метою забезпечення виконання приватним виконавцем судового рішення в межах виконавчого провадження, суд вважає подання обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню шляхом визначення частки боржника у праві спільної сумісної власності на квартиру в розмірі Ѕ частки.

Доводи заінтересованої особи та її представника, що приватним виконавцем не вжито заходів до звернення стягнення на рухоме майно боржника, з огляду на положення статті 443 ЦПК України суд до уваги не приймає, оскільки при вирішенні питання про визначення частки боржника у спільному майні надання оцінки правомірні вжитих виконавцем заходів із черговості звернення стягнення на майно не входить до предмету даного розгляду.

Також, не мають значення для даного вирішення спору доводи заінтересованої особи про те, що боржник не приймає участі в утриманні квартири. Крім того, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, понесених нею на утримання спільного майна.

Також, з огляду на підстави набуття права вланості на спільне майно, помилковими є доводи заінтересованої особи що вона є фактичним власником квартири, так як боржник в неї не зареєстрований, не проживає та участі в її утриманні не приймає.

Керуючись частиною 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 443 ЦПК України, суд

ухвалив:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами, задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_2 в праві приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , якою він спільно володіє з ОСОБА_1 , складає 1/2.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 17.05.2019.

Суддя І.В.Коваленко