Єдиний унікальний номер 226/2687/18 Номер провадження 22-ц/804/935/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Соломахи Л.І., Канурної О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 226/2687/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08 січня 2019 року (суддя першої інстанції Редько Ж.Є.), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначила, що з 08 липня 2016 року вона була прийнята на посаду електромеханіка дільниці 1 групи у виробничий підрозділ «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

23 травня 2017 року була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, про що зроблена відмітка у трудовій книжці, яку належним чином оформили та видали їй у день звільнення. Наказ про звільнення був підписаний в.о. начальника дирекції структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Подлузським В.О.

На день звільнення позивачці була нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 23 травня 2017 року, а також грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, що у сумі складає 11 972 грн. 34 коп.

Заборгованість по виплатам складається з заробітної плати, нарахованої за березень 2017 року у сумі 4320 грн. 34 коп., з яких їй було виплачено аванс у розмірі 2100 грн., заробітної плати за квітень 2017 року у розмірі 2998 грн. 24 коп., а також заробітної плати за травень 2017 року та нарахованої грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку загальною сумою 6753 грн.76 коп.

Посилаючись, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з нею не провів, просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з березня 2017 року по 23 травня 2017 року у сумі 11 972 грн. 34 коп.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 08 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з березня по травень 2017 року з урахуванням грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 11 972 грн. 34 коп. В частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання. У задоволенні вимог у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с. 102-110, 135,136).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») в апеляційній скарзі посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначено, що АТ «Укрзалізниця» частково не погоджується з цим рішенням, вважає його таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи. Позивач перебував у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Цей підрозділ знаходиться у м. Донецьку, на непідконтрольній українській владі території. Починаючи з 16 березня 2017 року у звязку з відсутністю організаційний та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниці», у відповідності до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати робітникам цих підрозділів було припинено. Наслідком цього рішення є відсутність звязку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольних територій первинних документів, зокрема табелю обліку робочого часу. Відповідач не визнає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, так як її нарахування не здійснювалося через відсутність первинних документів. В апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати частково і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення на користь позивача 11 972 грн. 34 коп. (а.с. 115,116).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 11.03.2019 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Мальований Ю.М., судді Соломаха Л.І., Канурна О.Д. (а.с. 144).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч. 3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги зазначені в частині першій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин у цій справі, для повного та всебічного зясування обставин справи, розгляд апеляційної скарги здійснюється з повідомленням учасників справи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочене найменування АТ «Укрзалізниця»).

Позивачем ОСОБА_1 до апеляційного суду надано письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача АТ «Укрзалізниця», в якому позивач зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційний суд апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» залишити без задоволення, і рішення суду першої інстанції без змін. З огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантовано Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала всі належні їй платежі за період з березня по травень 2017 року, вважає свої майнові вимоги щодо їх отримання таким, що відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду.

В судове засідання апеляційного суду 24 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 та представник відповідача АТ «Укрзалізниця» не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена шляхом розміщення 22 квітня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали Донецького апеляційного суду від 22 квітня 2019 року про призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 163).

Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» судову повістку-повідомлення про розгляд справи 24 квітня 2019 року отримав 02 квітня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 63).

Від представника АТ «Укрзалізниця» надійшла заява про слухання справи у його відсутність (а.с. 168).

Позивач ОСОБА_1 апеляційний суд про причини неявки у судове засідання не повідомила і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вона не з'явилась у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ «Укрзалізниця» не підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 почала працювати на «Донецькій дистанції сигналізації та звязку» «Донецької залізниці» «Укрзалізниці» з 02 серпня 1999 року, а 08 липня 2016 року у звязку з реорганізацією підприємства була переведена на посаду електромеханіка дільниці 1 групи виробничого підрозділу «Донецької дистанції звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

На підставі Закону України від 23 лютого 2014 року № 4442-4, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Таким чином, після реорганізації АТ «Укрзалізниця» з позивачем ОСОБА_1 трудові відносини були продовжені.

Згідно з Наказом № 546/ДН-ОС від 18 травня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з 23 травня 2017 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 9).

До суду першої інстанції позивачем надані на підтвердження розміру не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по травень 2017 року згідно яких позивачу відповідачем була нарахована до виплати заробітна плата після відрахування податків та інших обовязкових платежів, в яких зазначені суми до виплати: березень 2017 року 4320 грн. 34 коп., квітень 2017 року 2998 грн. 24 коп., травень 2017 року 6753 грн. 76 коп. (а.с. 11-13), у загальному розмірі 11 972 грн. 34 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом «Про оплату праці», позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, виконувала свої трудові обовязки в повному обсязі, при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно апеляційної скарги відповідач не оспорює і той факт, що при звільненні позивача розрахунок з нею не проведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року 2220 грн. 34 коп.(у позові зазначила, що аванс у сумі 2100 грн. за березень 2017 року їй було виплачено відповідачем), за квітень 2017 року 2998 грн. 24 коп., за травень 2017 року 6753 грн. 76 коп. (а.с. 11-13), у загальному розмірі 11 972 грн. 34 коп. При цьому нарахована за травень 2017 року сума до виплати позивачу у розмірі 6753 грн. 76 коп. складається з оплати за час простою у розмірі 2607 грн. 36 коп., матеріальної допомоги у розмірі 153 грн. 47 коп., а також нарахованої грошової компенсації за невикористані 22 днів відпустки у розмірі 5628 грн. 92 коп. Із зазначених сум утримано відповідні податки.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч. 2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Позивачем надано до суду копію трудової книжки, яка містить всі записи про час роботи позивача та її звільнення, розрахунки заробітної плати за період з березня 2017 року по 23 травня 2017 року (а.с. 11-13, 14-16).

Посилання відповідача щодо складності проведення розрахунку через знаходження фактичного місця роботи позивача в зоні проведення антитерористичної операції та відсутність первинних документів як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, судом до уваги не приймаються, оскільки обовязок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат належних працівникові лежить на працедавцеві.

Крім того, відповідач належними та допустимими доказами не спростував відомості, наведені у розрахунках заробітної плати позивача за період березня-травень 2017 року, виданих ВП ШЧ Донецьк Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», не надав доказів, що відомості відображені в них є недостовірними.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості є недоведеними. Відповідач не надав доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за спірний період.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача АТ «Укрзалізниця» по сплаті судового збору з апеляційної скарги відшкодуванню їй не підлягають.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: Л.І. Соломаха

О.Д. Канурна

Повне судове рішення складено 15 травня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований