КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3812/2019 Головуючий у 1 інстанції - Диба О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

ПоліщукН.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «ДЖОІН АП!» про захист прав споживача.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що в травні 2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ДЖОІН АП!» був укладений договір на туристичне обслуговування, оформлений у формі ваучеру. Після повернення з відпочинку на територію України, у відділі отримання багажу міжнародного аеропорту «Бориспіль» позивач виявив, що його валіза пошкоджена і не придатна до подальшого використання.

Позивач ОСОБА_2 у приміщенні аеропорту, звернувся до представників ТОВ «ДЖОІН АП!» та ТОВ «Янеір» ЛТД, які зафіксували пошкодження багажу.

Через пошкодження багажу, позивач вимушений був скористатись послугами таксі для того, щоб потрапити додому, що вартувало йому 250 грн.

У зв'язку із невідшкодуванням відповідачем вартості пошкодженої валізи (1500 грн.) та відсутності можливості придбати нову, позивач був вимушений відкласти свою чергову відпустку, що призвело до душевних страждань та погіршення стану здоров'я, тобто завдало позивачу моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

У зв'язку з невідшкодуванням відповідачем завданих позивачу збитків за пошкоджену валізу, в межах Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 5670 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року взадоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» про захист прав споживача - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував, що туроператор є перевізником за договором на туристичне обслуговування, а тому саме туроператор повинен виплачувати будь - які компенсації за договорами на туристичне обслуговування, які можуть стосуватися пошкодження багажу, затримку або скасування рейсу, неналежного розміщення чи харчування, оскільки саме із туроператором він ( позивач) укладав договір і лише до нього може заявляти свої вимоги. Туроператор після відшкодування шкоди може звернутися із регрес ним позовом до перевізника .

В суді апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту неналежного виконання зобов'язань саме туроператором та факту порушення ним законодавства у галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею першою Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин, укладений між споживачем і виконавцем.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

Суб'єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність є: - туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; - туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його.

За змістом частин першої, другої статті 23 Закону України "Про туризм" ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. У договорі на туристичне обслуговування, укладеному шляхом видачі ваучера, мають міститися такі дані: найменування та місцезнаходження суб'єкта туристичної діяльності, номер ліцензії (дозволу) на відповідний вид діяльності, юридична адреса; прізвище, ім'я (по батькові) туриста; строки надання і види туристичних послуг, їх загальна вартість; назва, адреса та номер телефону об'єкта розміщення, його тип та категорія, режим харчування; розмір фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб'єкта туристичної діяльності за договором агентування; інші дані, обумовлені характером угоди, складом групи тощо; дата видачі ваучера.

Згідно з частинами першою, другою, десятою статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України «Про туризм», частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 610 і 611, частини п'ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Судом установлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «ДЖОІН АП!» був укладений договір на туристичне обслуговування від 21.05.2018 року, оформлений у формі ваучеру №1139393, що відповідає вимогам ч.1 ст. 23 Закону України «Про туризм» (а.с.8).

Після повернення на територію України із туристичної подорожі, у відділі отримання багажу міжнародного аеропорту «Бориспіль», ОСОБА_2 виявив пошкодження його валізи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У зв'язку із виявленими пошкодженнями, 30.05.2018 року позивач звернувся із відповідною заявою до уповноваженого представника перевізника - ТОВ «Янеір» ЛТД, в якій просив компенсувати вартість пошкодженого багажу (а.с.12).

У зв'язку із пошкодженням валізи та відсутності можливості доїхати додому громадським транспортом, позивач був вимушений скористатися послугами таксі, за що сплатив 250 грн.

Позивач стверджував, що через неналежне виконання відповідачем ТОВ «ДЖОІН АП!» узятих на себе зобов'язань, позивач був позбавлений можливості поїхати у заздалегідь заплановану відпустку, по причині відсутності валізи, що призвело до погіршення його стосунків із родиною, моральних страждань та душевних хвилювань, тобто завдало моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Окрім цього, у зв'язку із простроченням виконання відповідачем своїх зобов'язань, посилаючись на положення ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 5670 грн.

Як убачається із матеріалів справи, підставою для звернення позивача до суду є неналежне виконання зобов'язань по перевезенню багажу, а саме його пошкодження при перевезенні.

Позивач наполягав на тому, що оскільки договірні зобов'язання виникли із відповідачем ТОВ «ДЖОІН АП!» , то саме відповідач і повинен нести відповідальність за пошкодження його майна, а в подальшому, ТОВ «ДЖОІН АП!» не позбавлений права стягнути кошти із винної особи за пошкодження майна позивача.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Частиною другою статті 51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, із аналізу статей 51, 175 ЦПК України, убачається, що на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно того відповідача, який зазначений у ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Як убачається із матеріалів справи, місцевий суд звертав увагу позивача на те, що порушення його прав відбулось внаслідок неналежного виконання перевізником своїх зобов'язань та роз'яснював процесуальні права учасників судового процесу.

Проте, позивач наполягав на правових підставах заявленого ним позову та наголошував, що саме ТОВ «ДЖОІН АП!» є належним відповідачем в даній справі.

Місцевим судом встановлено, що у відповідності із умовами договору перевезення та приписами цивільного законодавства, позивач пред'явив претензію до перевізника (ТОВ «Янеір» ЛТД), однак до участі у справі його не залучив та позовної вимоги до нього не заявив.

Зі змісту умов договору перевезення, положень законодавства та матеріалів справи убачається, що відповідач ТОВ «ДЖОІН АП!» статусу перевізника не набув.

Із чартерного пасажирського квитка та багажної квитанції, які на думку суду, і є підтвердженням укладеного договору перевезення позивача із ТОВ «Янеір» ЛТД, вбачається, що перевізник несе обмежену відповідальність за пошкодження багажу у розмірі, що встановлена Варшавською конвенцією-1929 в сумі до 20 доларів США за кілограм втраченої пошкодженої маси зареєстрованого багажу та 400 доларів США на кожного пасажира за незареєстрований багаж, Монреальською конвенцією-1999 в сумі до 1000 (спеціальних прав запозичення)

Зареєстрований багаж видається пред'явнику відривного талона багажної бирки. У випадку несправного перевезення багажу, на вимогу пасажира складається відповідний акт, на підставі якого перевізнику пред'являється претенція в письмовій формі. Претензія подається після виявлення пошкодження, але не пізніше 7 днів, рахуючи з дня одержання багажу. ( а.с.70)

Чартерний пасажирський квиток виданий на імя ОСОБА_2, в ньому прописані всі істотні умови перевезення та відповідальності сторін, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що перевізником є саме ТОВ «Янеір» ЛТД, який несе відповідальність за пошкоджений багаж, а ТОВ «ДЖОІН АП!» є лише посередником в укладенні договору перевезення між позивачем та ТОВ «Янеір» ЛТД, оскільки туроператором було зафрахтовано повітряне судно для перевезення.

За таких обставин, установивши, що позов про відшкодування шкоди був пред'явлений до туроператора ТОВ «ДЖОІН АП», який є неналежними відповідачем у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: