Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"26" квітня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення розміру частки у спільній сумісній власності, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивачі звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просили визначити частки у спільній сумісній власності між ними та їх сином у рівних частинах кожному, по 1/3 частині від цілої квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивують тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.12.1998 року вони та відповідач є власниками квартири АДРЕСА_1. На теперішній час у них виникла необхідність визначити частки у вказаній квартирі, для можливості подальшого розпорядження кожним окремо своїми частками, а саме укладання договору дарування, який укласти без встановлення часток неможливо. Відповідач відмовляється від нотаріального визначення розміру часток у спільній сумісній власності, тому вони змушені звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивачі та їх представник ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 12.02.2019 року, в судове засідання не з'явилися, кожен окремо, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у тому числі на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 26.04.2019 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, двічі не з'являвся до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляв, відзив не подав, позивачі не заперечували проти заочного вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відповідними відмітками у паспортах громадян України, а також інформацією відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №12-147-0226 від 01.02.2019 року.

Частки в квартирі АДРЕСА_1, набутої в наслідок приватизації, учасниками спільної сумісної власності не визначено, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 17.12.1998 року Управлінням міського майна, а також копією технічного паспорту на вказану квартиру.

У частинах 1,2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1,2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Оскільки спірна квартира передана у спільну сумісну власність трьом співвласникам без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/3.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені при розгляді справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 355, 357, 368-370 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення розміру частки у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить по 1/3 частці від цілої квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м.Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.В. Пустовойт