Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2019 Справа №607/2717/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Сливки Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Скакуна Олексія Кириловича,

представника відповідача - Прокуратури Тернопільської області Осядач Наталії Андріївни,

представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Дзюбатого Арсена Віталійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до відповідачів Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі ГУНП в Тернопільській області), Державної казначейської служби України (далі ДКС України) про стягнення 50'000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що у 2015 році він подав до органів поліції заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення. За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 0000068 від 12 січня 2015 року. Дане кримінальне провадження двічі було закрито про що слідчими виносились відповідні постанови від 27 лютого 2015 року та 27 вересня 2017 року. Обидві постанови були скасовані судом з зазначенням недоліків, котрі орган досудового розслідування допускав при їх прийнятті. Незважаючи на це слідчі та їх процесуальні керівники, продовжували ігнорувати свій обов`язок в частині проведення належного розслідування. Позивач зауважує, що така бездіяльність слідчих та прокурорів, які протягом чотирьох років фактично не забезпечують проведення розслідування у вказаному кримінальному провадженні завдає йому, як людині похилого віку, яка пережила два інсульти, практично позбавлена руху, значних моральних страждань, які він оцінює у 50'000 грн.

Представник Прокуратури Тернопільської області подала відзив. У ньому посилається на безпідставність позовних вимог. Зазначає, що наявність судових рішень про скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не є безумовним доказом щодо доведеності усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування моральної шкоди. Позивачем не доведено наявності всіх елементів деліктного проступку, який може буди підставою для відшкодування моральної шкоди. Окрім цього зазначає, що відповідальність за відшкодування шкоди, заподіяної органами держаної влади покладається на саму державу, а тому з`явлення позову до Прокуратури Тернопільської області та ГУНП в Тернопільській області є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Представник ГУНП в Тернопільській області подав відзив у якому зазначає про безпідставність вимог ОСОБА_1 Вказує, що позивачем не наведено аргументації та розрахунку моральної шкоди про відшкодування якої він просить. Саме по собі скасування судом постанов слідчого не свідчить про моральні страждання ОСОБА_1 . Також посилається на те, що вимоги позивача про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів дізнання, слідства та прокуратури під час організації перевірки заяв і повідомлень про злочини повинні розглядатись у межах кримінального судочинства. У підсумку просить відмови у задоволені позову.

Також представником ГУНП в Тернопільській області було подано клопотання про закриття провадження у справі, з тих підстав, що даний спір підлягає розгляду в кримінальному судочинстві.

Представник ДКС України відзиву не подав.

У відповідях на відзиви Прокуратури Тернопільської області та ГУНП в Тернопільській області представник позивач - адвокат Скакун О.К. посилається на необґрунтованість тверджень, викладених відповідачами та підтримує свої позовні вимоги.

Позивач та його представник - адвокат Скакун О.К., кожен окремо, у судовому засіданні вказані вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та відповідях на відзиви і просили їх задовольнити.

Представник Прокуратури Тернопільської області, а також ГУНП в Тернопільській області, кожен окремо, у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з підстав, викладених у відзивах.

Представник ДКС України у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив. Відзиву не подав. Саме тому розгляд справи слід здійснити за відсутності вказаного представника на підставі пункту 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Заслухавши пояснення, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 ст. 12 та частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 подав до Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області заяву про те, що весною 2014 року ОСОБА_2 , шляхом обману, під приводом правової допомоги, заволодів його грошовими коштами в сумі 5'000 грн., чим спричинив йому матеріальну шкоду на вказану суму.

На підставі цієї заяви, 12 січня 2015 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - Кримінальне провадження).

27 лютого 2015 року слідчий СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області лейтенант міліції Богуцький М.Ю. виніс постанову про закриття Кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_1 подав до суду скаргу на цю постанову і ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2015 року, постановленою у справі № 607/18213/15-к, вона була скасована. Матеріали Кримінального провадження повернуто в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області для продовження досудового розслідування.

27 вересня 2017 року слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП України в Тернопільській області лейтенант поліції Лобач Т.І. знову виніс постанову про закриття Кримінального провадження на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в події кримінального провадження.

ОСОБА_1 подав до суду скаргу і на цю постанову та ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року, постановленою у справі № 607/1017/18, вона була скасована, а матеріали Кримінального провадження направлено до СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області для продовження досудового розслідування.

Вищевказані процесуальні рішення слідчого скасовувались слідчими суддями Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з підстав проведення неповної перевірки за заявами позивача; попередні вказівки суду не повністю виконувались або не виконувались взагалі.

23 листопада 2018 року слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Заблоцьким С.Т. винесено чергову постанову про закриття Кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки у справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди позивач вважає бездіяльність та неправомірні дії слідчих та прокурорів в частині невиконання своїх службових обов`язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року (справа № 6-440цс16).

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як уже зазначено вище свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував протиправними діями та бездіяльністю слідчих і прокурорів, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчих з огляду на їх скасування слідчими суддями.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних праовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень та заявлення ним численних скарг до різноманітних державних органів не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням його прав.

Ухвали слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про задоволення скарг ОСОБА_1 на постанови слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 641/2328/17).

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками правоохоронних органів моральної шкоди, яка згідно з частиною 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Твердження ОСОБА_1 про дискримінацію за ознакою меншовартості, зневагу, утиски, приниження ділової репутації не забезпечені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому до уваги судом братись не можуть.

Судом надано оцінку виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 03723 з якої вбачається, що у ОСОБА_1 наявні проблеми із здоров`ям, однак доказів того, захворювання мають причинно-наслідковий зв`язок із діями слідчих та прокурорів, суду не надано.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, що і є підставою для відмови у задоволенні позивних вимог.

Судові витрати слід залишити за позивачем, відповідно до статті 141 ЦПК України.

Щодо клопотання представника ГУНП в Тернопільській області про закриття провадження у справі, то воно до задоволення не підлягає, оскільки предметом спору є не дії, чи бездіяльність органів досудового розслідування та прокуратури в межах кримінального провадження, а цивільно-правові наслідки, до яких вони привели.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 13, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка