ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/512/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: представника апелянта Мельник ОСОБА_1 Кірієнко ОСОБА_2 .П., представника відповідача адвоката Гетманюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 грудня 2018 року (суддя Продан Б.Г.) у цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року Департамент патрульної поліції, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 8 червня 2017 року Інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому ДПП лейтенант поліції Пекний Я.В., патрулюючи у складі екіпажу «ЗЕВС-0102» на службовому автомобілі «TOYOTA Prius» н.з. НОМЕР_1 не врахувавши дорожню обстановку та не вибравши безпечної швидкості, здійснив наїзд на металево-бетонну опору за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні ушкодження.

7 липня 2017 року постановою Хмельницького міськрайонного суду, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

14 серпня 2017 року постановою Апеляційного суду Хмельницької області, постанову суду змінено, накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до рахунку наданого ТОВ «Гранд Мотор», сума завданих збитків становить 763857 грн.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП в розмірі 763857 грн. на користь Департаменту патрульної поліції, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 грудня 2018 року позовну заяву задовольнили частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 24670 грн. 05 коп. та судовий збір в сумі 368 грн. 94 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням, Департамент патрульної поліції в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Посилається на те, що суд помилково із порушенням норм матеріального та процесуального права визначив розмір цивільно-правової відповідальності із посиланням на нормативно правові акти, які не можна застосувати у подібних правовідносинах, а саме на нормативно-правовий акт Постанову Верховної ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну державі» від 25 червня 1995 року №243/95-ВР. Обґрунтовуючи тим, що Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порядками. Інструкціями та іншими нормативними атами.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову Департаменту патрульної поліції відмовити повністю.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Кожна сторона, відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 76, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, зазначив, що положення Кодексу законів про працю на працівників поліції не поширюються, оскільки їхня діяльність регулюється ЗУ «Про Національну поліцію» і застосував Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (затвердженого Постановою Верховної Ради України 25.06.1995 р. № 243/95-ВР).

Між тим, судом встановлено, що ОСОБА_3 в період з грудня 2015 року по теперішній час проходить службу на посаді інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому (а. с. 25).

Згідно копії розстановки сил та засобів станом на 7 - 8 червня 2017 року, за ОСОБА_3 рахувався екіпаж 102 д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 26 - 39).

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 7 липня 2017 року, зміненою постановою Апеляційного суду Хмельницької області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення (а.с. 13 - 20).

З постанови вбачається, що 8 червня 2017 року о 1 год. 20 хв. Інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому ДПП лейтенант поліції Пекний Я.В., патрулюючи у складі екіпажу «ЗЕВС-0102» на службовому автомобілі «TOYOTA Prius» н.з. НОМЕР_1 , не дотримався п. 2.3 б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1305 від 10 жовтня 2001 року, а саме: не вибравши безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, втратив контроль за рухом автомобіля, та здійснила наїзд на металево-бетонну опору за адресою: Проспект Миру 101 АДРЕСА_1 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні ушкодження.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 вбачається, що власником автомобіля «TOYOTA Prius», н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску є департамент патрульної поліції (а. с. 37).

Факт пошкодження автомобіля «TOYOTA Prius» н.з. НОМЕР_1 , за вищенаведених обставин відповідачем під час виконання ним службового обов`язку, підтверджується також висновком службового розслідування за фактом пошкодження службового автомобіля інспектором УПП в місті Хмельницькому ДПП від 8 серпня 2016 року (а. с. 39).

Згідно рахунка № СГМ-К-С01157 від 21 листопада 2017 року ТОВ «Гранд Мотор» обраховано суму ремонту по факту завданих збитків автомобілю марки «TOYOTA Prius», н.з. НОМЕР_1 кузова НОМЕР_3 у розмірі 763857 грн. (а. с. 21).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Хмельницький апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до не вірного висновку, що на правовідносини, які виникли у даній цивільній справі, Кодекс законів про працю України (КЗпП України) не поширюється, оскільки дані правовідносини регулюються спеціальним законом, а саме Законом України «Про Національну поліцію» і на них поширюються вимоги Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (затвердженого Постановою Верховної Ради України 25.06.1995 р. № 243/95-ВР).

Основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність національної поліції є Закон України «Про Національну поліцію». Згідно зі ст. 19 зазначеного Закону «Види відповідальності поліцейських», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Однак, у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому колегія суддів приходить до висновку, що на поліцейського як на працівника поширюється трудове право, отже при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю України (КЗпП України).

Відсутня норма щодо матеріальної відповідальності і в Положенні «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженої Постановою КМУ РСР від 29 липня 1991 року №114. Єдине, що вказано, що відповідно до п. 23 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством. Знову ж законодавець робить посилання до застосування закону, норми, яких відсутні у спеціальному законі.

Зокрема, суд першої інстанції помилкового послався на ст. 22 ЦК України, щодо стягнення збитків, так як в даному випадку йдеться про відшкодування матеріальної шкоди з працівника, поліцейського.

У п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що під час заподіяння шкоди працівниками самовільним використанням у корисливих цілях технічних засобів підприємства (автомобілів, автокранів тощо) відповідальність має наставати за нормами не трудового, а цивільного права. У такому разі шкода відшкодовується в повному обсязі, включаючи й неотримані підприємством прибутки від використання зазначених технічних засобів.

Крім того, помилковим є посилання на ст. 1166 ЦК України, оскільки як встановлено судом, ОСОБА_3 виконував трудові (службові) обов`язки, а саме невідкладне службове завдання, внаслідок чого було пошкоджено транспортні засоби, а отже відповідальність має наставати за нормами трудового права. Цивільне право слід застосовувати у випадках, коли працівник заподіяв матеріальну шкоду, внаслідок самовільного використання в особистих цілях автомобіля.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2, 4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Отже, договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено лише із працівниками, які обіймають посади (виконують роботи) із зазначеного переліку. І лише за наявності такого договору працівник нестиме повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто повна матеріальна відповідальність виникає лише за умови виконання обох описаних вище вимог.

Спростовуються твердження позивача, щодо повної матеріальної відповідальності ОСОБА_3 , оскільки ним не надано до суду доказів, передбачених законом, випадків повної матеріальної відповідальності згідно ст. 134 КЗпП України.

Доводи апелянта не спростовують факт спричинення, завданої внаслідок ДТП, прямої дійсної шкоди роботодавцю у розмірі 763857 грн.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт доведеності розміру спричиненої роботодавцю прямої дійсної шкоди винними необережними діями відповідача у сумі 763857 грн., що підтверджується рахунком наданим ТОВ «Гранд Мотор», заподіяної внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов`язків; враховуючи відсутність підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 132 КЗпП України, стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача шкоди у розмірі середнього місячного заробітку відповідача.

Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно довідки про доходи наданої позивачем ОСОБА_3 , заробітна плата останнього складає 8223 грн 35 коп. у місяць.

Таким чином, доведено факт завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачем, а тому така шкода має бути відшкодована у розмірі середнього місячного заробітку відповідача, яка складає 8223 грн 35 коп.

На викладені обставини місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що призвело до ухвалення неправильного рішення.

Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Річний строк для стягнення з працівника матеріальної шкоди не пропущено, оскільки днем виявлення прямої дійсної шкоди є 8 серпня 2017 року, день затвердження висновку службового розслідування (а. с. 39).

Крім того, позивач звернувся до суду 10 травня 2018 року. У зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору позовну заяву було залишено без руху та повернуто (а. с. 82 84)

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як, позовні вимоги Департаменту патрульної поліції підлягають задоволенню частково на 1,07 %, а тому і судовий збір слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 306 грн. 49 коп.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Департаменту патрульної поліції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Департаменту патрульної поліції в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8223 грн. 35 коп. та 306 грн. 49 копійок судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Департамент патрульної поліції, , р/р НОМЕР_5 в ДКС України, м. Київ, МФО 820172.