Справа №303/8066/18
Номер стат. звіту - 56
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.02.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №МL-801/016/2008, за яким банк надав кредит в розмірі 50 000 доларів США, зі строком погашення до 13.02.2020 та сплатою за користування кредитом 5,99% + FIDR. В забезпечення Кредитного договору 13.02.2008 року було укладено Договір іпотеки №801/016/2008 між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , яким передано в іпотеку майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,10 га. Однак ні Договір іпотеки, ні Кредитний договір не відповідає вимогам ст.4 ЗУ "Про іпотеку", оскільки ні в Договорі іпотеки, ні в Кредитному договорі не є чітким вираженням грошової суми відсотків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.4 ЗУ "Про іпотеку", в Договорі іпотеки зазначається розмір основної суми заборгованості та процентів за основним зобов`язанням та/або посилання на правочин, в якому встановлено основне зобов`язання у разі, якщо іпотекою забезпечується задоволення вимог, які можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить суд його задоволити.

Представник відповідача ПАТ "ОТП Банк" - Коссей О.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, але також подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову вважаючи його безпідставним.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

Суд перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що між ЗАТ "ОТП" та позивачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №МL-801/016/2008 від 13.02.2008 року, що стверджується копією договору від 13.02.2008 року.

Згідно п.2 Кредитного договору №МL-801/016/2008 від 13.02.2008 року банк надав кредит позичальнику ОСОБА_1 в розмірі 50 000 доларів США, зі строком погашення до 13.02.2020 та сплатою за користування кредитом 5,99% + FIDR.

Також встановлено, що між ЗАТ "ОТП", ОСОБА_2 , як іпотекодавцем та ОСОБА_1 , як боржником був укладений Договір іпотеки №PМL-801/016/2008 від 13.02.2008 року, що стверджується копією договору від 13.02.2008 року.

У відповідності до п.1.1. Договору іпотеки PМL-801/016/2008 від 13.02.2008 року для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником його зобов`язань, визначених у ст.2 цього Договору, іпотекодавець цим надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, визначене у ст.3 цього Договору.

Відповідно до п.2.1. вищезазначеного Договору іпотека за цим Договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії.

У відповідності до п.3.1. вищезазначеного Договору предметом іпотеки за цим Договором є домоволодіння АДРЕСА_2 .

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст.574 ЦК України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ч. 1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 7 ЗУ "Про іпотеку" визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування:витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

Статтею 11 ЗУ "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Згідно ст. 18 ЗУ "Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання.

За умовами укладеного між сторонами Договору іпотеки, а саме п.2.1., 2.1.1., 2.1.2., 2.1.2.1., 2.1.2.2., 2.1.2.3. зазначено розмір суми заборгованості та проценти за основним зобов`язанням, а також посилання на правочин в якому встановлено основне зобов`язання.

Крім цього, за ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Представник відповідача заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просив відмовити також з цих підстав у позові.

У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Також представник відповідача Коссей О.М. просив суд застосувати позовну давність до даного позову, виходячи з того, що Договір іпотеки був укладений 13.02.2008 року і всі умови визначені в договорі були відомі позивачу. У зв`язку з цим, строк позововної давності, в межах якого позивач міг звернутися до суду про визнання договору іпотеки недійсним закінчився 13.02.2011 року, а позивач звернувся у грудні 2018 року.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність підстав для визнання договору іпотеки недійсним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову саме з підстави його безпідставності та необгрунтованості.

Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 11, 18 ЗУ "Про іпотеку", ст.ст. 2, 19, 76-81, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним з моменту укладення Договору іпотеки від 13.02.2008 року №801/016/2008 укладений між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , яким передано в іпотеку майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,10 га - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ПАТ "ОТП Банк", місцезнаходження: м.Київ, вул.Жилянська, 43, .

Третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 24.09.2019 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір