Справа №173/666/18
Провадження №2/173/33/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

при секретарі - Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1 .

Представника позивача - ОСОБА_2

Відповідача - ОСОБА_3 .

Представника відповідача - адвоката Шевчука О.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: рада з питань опіки та піклування Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: рада з питань опіки та піклування Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

27.03.2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини до відповідача ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Верхівцевська міська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

03.05.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

05.05.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 26.06.2018 року.

26.06.2018 року в підготовчому судовому засіданні відповідачем подана зустрічна позовна заява, яка ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2018 року прийнята судом та об`єднана до розгляду в спільному провадження з первісною позовною заявою.

26.06.2018 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву та справу призначену до розгляду на 02.10.2018 року.

02.10.2018 року закінчене підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду на 04.12.2018 року.

04.12.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву в зв`язку із закінченням відведеного часу. Справу призначено до розгляду на 12.02.2019 року.

12.02.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву в зв`язку з неявкою свідків в судове засідання. Справу призначено до розгляду на 06.05.2019 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

06.05.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Згідно заявлених позовних вимог за первісною позовною заявою позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 20.06.2014 року у виконкомі Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3, визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Встановити наступний графік спілкування його з малолітньою донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: 1 вихідний день (доба) на тиждень, 1 місяць влітку щороку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 20.06,2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_7 , який був зареєстрований у виконкомі Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3.

В період шлюбу у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Їх сім`я проживала за адресою: АДРЕСА_1 приватному будинку, який належить його батькові ОСОБА_8 .

Протягом останнього часу їх сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до припинення фактичних шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З її ініціативи між ними постійно виникали сварки. свідком яких нерідко ставали їхні діти, що також впливає на їх психологічний стан, та спричиняє йому душевні страждання.

03.03.2018 року сталась чергова сварка в ході якої відповідач забрала свої речі та покинула їх домівку. Діти не хотіли йти з матір`ю, просили залишитись з ним. В зв`язку з тим, що молодшій донечці лише три роки, вона не змогла настояти на своєму бажанні. А старший син категорично відмовився їхати матір`ю. В результаті чого дружина забрала молодшу доньку, а син залишився з ним.

На даний час ведення ними спільного господарства та спільне проживання припинене.

Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у нього так і у відповідача неприязнь одне до одного, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що як сім`я вони перестали існувати. Тому продовження перебувати у шлюбних відносинах порушуватиме його інтереси та інтереси їхніх дітей.

Також після розірвання шлюбу просить визначити місце проживання сина разом ним. Так як він любить свого сина та спроможний забезпечити його всім необхідним. Він працює та отримує прибуток. Дитина відвідує школу та облікована в медичних установах. Він слідкує за станом здоров`я дитини та його розвитком, виховує сина та піклується про нього. Із сином в нього склався психологічний контакт та приязність одне до одного.

Відповідачка не має постійного місця роботи та заробітку. Поведінка відповідача до членів своєї сім`ї характеризується грубістю. Вона емоційно неврівноважена та схильна до образ.

В свою чергу вік та прив`язаність його сина до нього, його турбота до дитини, його моральні та особисті, житлові та фінансові умови дозволяють визначити місце проживання сина разом з ним.

Щодо молодшої доньки ОСОБА_9 , він також бажає, щоб дівчинка проживала разом з ним, але розуміючи вік та стать дитини, вважає, що на сьогоднішній день їй потрібна турбота матері, тому просить визначити графік його спілкування з донькою: 1 вихідний день (доба) на тиждень; 1 місяць влітку, що й стало підставою звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_10 , звернулась до суд у із зустрічною позовною заявою згідно якої просить визначити місце проживання її сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2

В обґрунтування вимог за зустрічною позовною заявою посилається на наступне: з 2008 року вона проживала з ОСОБА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в них народився син ОСОБА_5 .

20.06.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконкомі Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3.

В період шлюбу в них народилась донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З початку лютого 2018 року вона та відповідач спільно не проживають та спільного господарства не ведуть.

У цей час вона проживає в АДРЕСА_2 . Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень ( кухня, коридор, санвузол (ванна, туалет)) та належить її тітці, яка дозволяє їй та її дітям проживати у належній їй квартирі необмежений час за умови оплати комунальних послуг.

Син тимчасово на шкільних канікулах проживає у відповідача.

Вважає, що після розірвання шлюбу син повинен залишитись проживати з нею, так як відповідач бажає розділити їхніх дітей залишивши одну дитину проживати з собою, а іншу з нею, створюючи ситуацію за якою їх діти будуть розлучені між собою. Хоч рідні брати та сестри не повинні бути розлучені між собою крім виняткових випадків, оскільки роз`єднання рідних дітей приводить до розриву родинних зв`язків та порушує спілкування між рідними братами та сестрами, що й стало підставою звернення до суду.

В судому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали за підставами, викладений в позовній заяві, при цьому позивач пояснив, що він не був поганим батьком своїм дітям. Він бажає, щоб обоє дітей проживали з ним, але на даний час склались обставини, що донька проживає з відповідачкою і він проти цього не заперечує. Проте син не хоче проживати з матір`ю, боїться її і він вважає, що потрібно визначити місце проживання сина разом ним. Був випадок, коли відповідачка забрала дитину зі школи і відвезла за місцем свого проживання в с. Вишневе, але для дитини це виявилось стресом, дитина постійно просилась додому та плакала і він змушений був забрати дитину до себе. Тому просить задовольнити позовні вимоги за поданим ним позовом та відмовити у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

Відповідач та представник відповідача позовні вимоги про розірвання шлюбу визнали та будь-яких заперечень з цього приводу не надали. Проти задоволення позовних вимог про визначення місця проживання з позивачам заперечували, при цьому відповідач пояснила, що вона їздила до ОСОБА_1 , але бабушка не пускала її до будинку та не давала їй спілкуватись із сином, хоч вона має на сина такі ж права як і позивач. Вона турбується про свого сина, відвідує його в школі, постійно підтримує зв`язок із вчителем, їх син відвідував різні гуртки. Крім того позивач неналежно слідкує за сином так як ОСОБА_12 проживаючи з ним поламав руку. Крім того позивач маніпулює дітьми. Їх донька бажає проживати з братиком, а при роздільному їх проживанні у дитини буде стрес. Вона після припинення проживання з позивачем мала намір подати позов про визначення місця проживання сина разом з нею, але не змогла зібрати необхідні документи, а позивач її випередив.

Представники третьої особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ради з питань опіки та піклування Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився подавши заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи,свідків, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 2008 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а 20.06.2014 року зареєстрували шлюб у виконкомі Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

В період спільного проживання та шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей , в яких сторони записані батьками дітей.

Судом встановлено, що з лютого-березня місяця 2018 шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання сторони припинили.

Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, через що в сторін виникають постійні сварки та конфлікти, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, які були свідками сварок та конфліктів між сторонами.

При цьому суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення, так як сторони не заявили клопотання про надання строку для примирення. Крім того справа перебувала на розгляді в суді протягом тривалого періоду часу і у сторін було достатньо часу для прийняття зваженого рішення з приводу розірвання шлюбу чи примирення. А так як примирення між сторонами не відбулося суд приходить до висновку, що між сторонами дане питання вирішене остаточно.

З чого суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання сторони не бажають відновлювати. Тому відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав у вигляді припинення шлюбних правовідносин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу між сторонами.

Після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити відповідачці прізвище, обране при реєстрації шлюбу - « ОСОБА_13 », так як клопотань про відновлення їй дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу відповідачка не заявила.

Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за позовними вимогами про розірвання шлюбу, суд вважає за можливе покласти на позивача ОСОБА_1 Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за можливе покласти на відповідача ОСОБА_3 , враховуючи вину обох сторін у розірванні шлюбу.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного.

Кожна із сторін заявила вимоги про визначення місця проживання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України - Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків..

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України - Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні з`ясовано, що сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання старшої дитини: сина - ОСОБА_5 , з одним із них. При цьому судом пропонувалось сторонам вирішити це питання добровільно з найменшим негативним впливом на психіку дитини, але сторони повідомили, що вирішите дане питання добровільно вони не можуть. При цьому кожна із сторін наполягає на визначенні місця проживання разом з нею.

Як встановлено в судовому засіданні після припинення спільного проживання відповідач ОСОБА_3 ,. залишила спільне місце проживання подружжя за адресою: АДРЕСА_1 та на даний час проживає в м. Вільногірську.

Судом встановлено, що на час розгляду справи та ухвалення рішення кожна із сторін забезпечена житлом, має місце роботи, отримують заробітну плату приблизно в однаковому розмірі та позитивні характеристики. На підтвердження даних обставин сторони подали докази: акти обстеження матеріально-побутових умов, довідки про заробітну плату, характеристики. Той факт, що позивач проживає в будинку батьків, а відповідач має лише кімнату в квартирі, не ставить сторони в нерівні житлові умови, та не має наслідком висновок про те, що сторони не забезпечені житлом. Так як житлові приміщення належні сторонам належать їх близьким родичам, які не заперечують проти проживання сторін та їх дітей у даних приміщеннях. Крім того саме в будинку по АДРЕСА_1 сім`я ОСОБА_22 проживала протягом тривалого часу.

Так як за даними критеріями сторони перебувають в рівних умовах і місце проживання дитини може бути визначене як з батьком так із матір`ю. Таким чином за даних обставин та однакового відношення дитини до обох з батьків, суд керуючись принципом 6 Декларації прав дитини та зазвичайною практикою мав би визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю.

Проте, в судовому засіданні була заслухана думку сина сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який давав пояснення в присутності психолога. Так ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому засіданні пояснив, що він проживає з батьком, а мама проживає окремо від них. З батьком йому добре і він бажає проживати з батьком, який його любить. З мамою він спілкується по телефону, але проживати з мамою не бажає. У нього є сестра ОСОБА_15 , яку він любить і йому з нею цікаво спілкуватись. Коли його батько на роботі він після школи мешкає у бабусі. А коли батько приходить з роботи, то забирає його до себе.

Психолог ОСОБА_16 , яка була присутньою при з`ясуванні думки дитини в судовому засіданні пояснила, що дитина в такому віці потребує захисту і з пояснень дитини та її поведінки вбачається, що хлопчик відчуває себе більш захищеним з батьком. В такому віці дитина не може самостійно прийняти зважене рішення з ким їй проживати. Але в будь-якому випадку дитину сторін необхідно показати психологу, так як дитина замкнена і коли мова заходить про матір дитина напружується та відокремлюється. Проте ОСОБА_12 з задоволенням говорить про свою сестру з чого видно, що до сестри він відчуває теплі почуття.

З пояснень свідка ОСОБА_17 , в судовому засіданні встановлено, що він є братом ОСОБА_3 , він разом з сестрою приїздив до відповідача та його батьків, щоб поспілкуватись з ОСОБА_18 , але останні не дають можливості матері спілкуватись з сином. Перешкоди чинить саме баба, вони навіть викликали поліцію, але будь-якого результату це не дало.

Свідок ОСОБА_19 . в судовому засіданні пояснила, що близько пів року вона знайома із ОСОБА_3 , яка просить її бути присутньою, коли її бувший чоловік привозить сина на побачення до матері. Так як без сторонньої присутності Болдирєві спокійно спілкуватись між собою не можуть і це приводить до виникнення конфлікту між ними. Коли батько привозить сина на побачення до матері, завжди одна і таж картина: батько тримає на руках ОСОБА_20 , а ОСОБА_12 йде поряд з ними. При цьому складається таке враження, що ОСОБА_12 чогось боїться. Лише після того як вона звертається до хлопчика, пропонує йому разом нею та мамою піти в магазин, чи на дитячий майданчик, хлопчик може відійти від тата та поспілкуватись з мамою та з нею. Мати спілкується з сином лише в школі. Проте одного разу, коли вони приїхали відвідати ОСОБА_5 до школи, його у школі не виявилось. Батьки ОСОБА_1 , не дозволяють ОСОБА_3 ,. спілкуватись з ОСОБА_18 , не пускають її на поріг свого будинку.

Оцінюючи пояснення свідків, думку дитини та пояснення психолога, суд приходить до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини одним із вирішальних факторів є особиста прихильність дитини до батьків чи одного з них. І хоч при визначенні місця проживання дитини суд враховує думку дитини починаючи з десяти років. Але в будь-якому випадку, суд повинен вислухати та врахувати думку дитину, коли за віком та розвитком дитина може виразити свою думку. На час розгляду справи сину сторін виповнилось повних 8 років, дитина навчається в школі, будь-яких відхилень у розвитку не має, тому за віком змогла виразити свою думку та свої вподобання.

Так в судовому засіданні син сторін пояснив, що він бажає проживати з батьком і не бажає проживати з мамою. При цьому як учасники розгляду справи так і суд намагався з`ясувати у дитини причину чому вона не бажає проживати з мамою, але дитина при цьому замикалась і не бажала нічого говорити. Суд допускає вплив на дитину в цьому питанні батька та його родичів, з якими дитина проживає та тісно контактує, але сама поведінка дитини в судовому засіданні свідчила про те, що дитина на даний час не готова залишити сім`ю батька та проживати з мамою. Так, на пропозицію суду після надання пояснень зайняти місце в залі судового засідання, при цьому суд не говорив дитині з біля кого з батьків дитина повинна зайняти місце, хлопчик без вагань пішов до батька та сів поряд з ним. Під час надання пояснень син навіть не намагався подивитись на матір, в той час як часто повертався та дивився на батька, на що була звернена увага і психолога. В свою чергу і мати в судовому засіданні не звернулась із жодним теплим материнським словом до дитини. Якщо суд, представник позивача (батька) запитували в дитини чому вона не бажає проживати з мамою, то у матері таке запитання не виникло. В той час як саме тепле материнське звернення могло зламати психологічний опір дитини та дати можливість суду зробити висновок про те, що теплі стосунки та добрі взаємовідносини між матір`ю та сином можливі і визначення місця проживання з матір`ю не матиме значного психологічного стресу для дитини.

Насторожене відношення дитини до матері вбачається і з показань свідка ОСОБА_19 , яка в судовому засіданні пояснювала, що при зустрічах дитини з ОСОБА_3 , ОСОБА_12 не відходить від батька. І лише за її умовлянь хлопчик може залишити батька, та піти з мамою та нею в магазин чи інше місце.

З чого суд приходить до висновку, що між матір`ю та дитиною існує певна психологічна перепона, яку на даний час вони не подолали. Тому суд погоджується з тим, що дитина з якихось причин побоюється залишитись з матір`ю без батька.

Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Ас асамблеєю ООН 20.11.1959 року - Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Принципом 6 цієї ж декларації передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції з прав дитини, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) Конвенцію ратифіковано Постановою ВР України № 789-XII від 27.02.91 - В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає, що на даний час місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має бути визначене разом батьком. Дане рішення приймається судом виходячи із бажання дитини, його більшої прихильності до батька, наявності психологічної напруги дитини по відношенню до матері, тобто в інтересах дитини, та з метою якнайменшого психологічного впливу на дитину. Так, чином суд вважає, що при ухвалені рішення про визначання місця проживання цієї дитини разом з матір`ю, у дитини, в якої на даний час існують психологічні перепони у відношенні до матері, дані взаємовідносини, насторога та відчуженість будуть поглиблені та приведуть до значного психологічного стресу у дитини. Проте суд вбачає, що зі спливом часу сторони все ж таки намагаються разом якось вирішити дане питання. Так ОСОБА_3 , просить сторонню особу бути присутньою при зустрічах з дитиною і за допомогою цієї особи хлопчик наважується відійти від батька та побути з матір`ю. Батько дитини привозить сина до матері та надає можливість з ним спілкуватись, тому зі спливом часу у дитини може зникнути насторога та відчуженість до матері і дитина побажає жити з матір`ю. Але на даний час приймати рішення про визначення місця проживання сина разом з матір`ю, суд вважає передчасним та таким, що не відповідатиме інтесам дитини.

Так як відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України - Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Крімі того відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до постанови № 13 засідання ради з питань опіки та піклування при виконкомі Верхівцевської міської ради від 19.06.2018 року вирішено клопотати перед Верхньодніпровським районним судом про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Дана постанова затверджена рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 71 від 19.06.2018 року.

Таким чином згідно з висновком органу опіки та піклування визначено за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком.

Відповідач ОСОБА_3 , не зверталась до органу опіки та піклування щодо отримання висновку про визначення місця проживання разом з нею та відповідного висновку суду не надала. Хоч в підготовчому судовому засіданні судом було звернено увагу ОСОБА_3 , та її представника щодо необхідності надати суду такий висновок, який є необхідним для вирішення заявлених нею вимог.

Крім того ставлячи вимоги про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею, відповідач ОСОБА_3 ,. просила визначити місце проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому в підготовчому судовому засіданні відповідач подала копію договору дарування кімнати в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та акт обстеження матеріально побутових умов за даною адресою в якому зазначається, що в даній кімнаті створені належні умови для проживання дітей, в тому числі і для сина ОСОБА_5 . Проте, приймаючи участь в судовому засіданні разом з представником, який професійним адвокатом, позивач позовні вимоги не змінила (уточнила, доповнила), хоч на час розгляду справи така можливість у позивача за зустрічною позовною заявою не була втрачена. Таким чином, виходячи з формальних підстав суд не має можливості ухвалити рішення про те, за якою саме адресою потрібно визначати місце проживання дитини разом з матір`ю, чи то за адресою: АДРЕСА_2 чи за адресою: АДРЕСА_3 . Так як доказів, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_3 суду не надала, а ухвалення рішення про визначення місця проживання за даною адресою виходитиме за межі заявлених позовних вимог. В свою чергу подання доказів про право власності на дане житлове приміщення та створення там умов для проживання дитини, ставить під сумнів той факт, чи проживає мати за адресою, за якою просить визначити місце проживання свого сина. В судовому засіданні ні ОСОБА_3 ,. ні її представник не надали пояснення за якою ж саме адресою позивач просить визначити місце проживання її малолітньої дитини, як і висновку органу опіки та піклування, в якому було б зазначене де саме необхідно визначити це місце проживання.

За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою.

Доводи відповідача, що при визначенні місця проживання дитини з позивачем діти будуть розділені та втратять родинні зв`язки, суд вважає безпідставними, так вирішується місце проживання дитини з одним із батьків, а не з іншими родичами чи особами, коли діти не повинні передаватись в різні чужі для них сім`ї. Крім того сторони є батьками обох дітей тому повинні вижити всіх заходів для спілкування дітей між собою та недопущення втрати між ними родинних відносин. Так як в судовому засіданні встановлено, що між дітьми існують теплі, доброзичливі відносини по відношенню одне до одного. В свою чергу роздільне проживання батьків та дітей не впливає на обсяг їх прав обов`язків по відношенню дітей.

Доводи відповідача про те, що батьки позивача перешкоджають їй у спілкуванні з сином, не відносяться до предмету даного спору і можуть бути вирішені шляхом пред`явлення окремого позову.

Позивачем ОСОБА_1 , також заявлялись вимоги про визначення способу його участі у спілкуванні із дитиною ОСОБА_21 23.07.2014 року, проте в судовому засіданні позивач дані вимоги не підтримував, пояснень з цього приводу не надавав. Свідок ОСОБА_19 , в судовому засіданні пояснювала, що ОСОБА_1 , приблизно раз в місць приїздить до м. Вільногірська та спілкується з донькою, з чого суд приходить до висновку, що в цій частині права позивача не порушуються та вирішення не потребують.

Вирішуючи питання про відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за позовними вимогами про визначення місця проживання дитини, судом хоч і ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог. Але суд вважає, що понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн., потрібно покласти на позивача ОСОБА_1 , так як з відповідачкою залишається проживати донька сторін, відповідач ОСОБА_3 ,. яка залишила місце проживання сім`ї докладає більших зусиль для облаштування свого місця проживання, тому на даний є більш матеріально вразлива.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 , 430 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позові вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: рада з питань опіки та піклування Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 20 червня 2014 року у виконкомі Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровській області. Актовий запис № 3 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , фактично проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишити прізвище, обране при реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 .

Після набрання рішенням законної сили його копію направити Верхньодніпровському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , фактично проживаючу за адресою:

АДРЕСА_2 судові витрати по сплаті судового збору за позовними вимогами про розірвання шлюбу в сумі 704 грн. 80 коп. покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_1

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за позовними вимогами про визначення місця проживання дитини в сумі 704 грн. 80 коп. покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: рада з питань опіки та піклування Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, вул. Центральна, 75 с. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 16.05.2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 16.05.2019 року

Оприлюднене 16.05.2019 року

Дата набрання законної сили: 19.06.2019 року