Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 511/188/14-ц

провадження № 61-34861 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року у складі судді Іванова О. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Гайворонського С. П., Сегеди С. М., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 1993 року по 2013 рік. За час шлюбу ними за спільні кошти був збудований будинок по

АДРЕСА_1 .

Посилаючись на існування між сторонами спору щодо порядку користування спільним сумісним майном, з урахуванням уточнень просила визнати зазначений будинок спільною сумісною власністю подружжя, в якому її та відповідача частки складають по Ѕ частині; провести його поділ відповідно до 2 варіанту судової будівельно-технічної експертизи, як співвласнику 1, виділивши їй у власність з житлового будинку під літ. «А» приміщення на І поверсі: коридор 1-1, площею 15,3 кв. м, ванну кімнату 1-5, площею 5,5 кв. м, кладову 1-4, площею 1,35 кв. м, на ІІ поверсі: коридор 1-6, площею 13,7 кв. м, житлову кімнату 1-7, площею 15,10 кв. м, житлову кімнату 1-9, площею 8,9 кв. м, балкон І, площею 1,4 кв. м, та Ѕ частину котельної під літ. «Б», відповідачу виділити у власність з житлового будинку під літ. «А» приміщення на І поверсі : житлову кімнату 1-2, площею 20,8 кв. м, кухню 1-3, площею 14,40 кв. м, на ІІ поверсі: житлову кімнату 1-8, площею 19,4 кв. м, надвірні споруди: Ѕ частину котельні під літ «Б», літню кухню під літ «В,в», сарай під літ. «Г», сарай під літ. «Д»; виділити у приватну власність позивачу та відповідачу по Ѕ частині земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано житловий будинок з надвірними спорудами по

АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , в якому їх ідеальні частки складають по Ѕ частині.

Проведено поділ будинку в натурі та виділено ОСОБА_1 в будинку по

АДРЕСА_1 та передано у власність наступні приміщення житлового будинку під літ. «А»: коридор 1-1 площ. 15,3 кв. м, ванну кімнату 1-5 площ. 5,5 кв. м, туалет 1-4 площ. 1,35 кв. м, коридор 1-6 площ. 13,7 кв. м, кімнату 1-7 площ. 15 , 1 кв.м, кімнату 1-9 площ. 8,9 кв. м, балкон І площ. 1,4 кв. м, надвірні споруди: котельня під літ. «Б» (Ѕ частина), колодязь ІІІ (Ѕ частина), огорожу №2, ворота №1, огорожу №4 (частина), що складають 44/100 частин будинку на суму 222 750,00 грн, що на 33 092,00 грн менше її ідеальної частки.

Виділено ОСОБА_2 в житловому будинку по АДРЕСА_1 та передано у власність приміщення під літ. «А»: кімнату 1-2 площ. 20,8 кв. м, кухню 1-3 площ . 14, 4 кв. м, кімнату 1-8 площ. 19 , 4 кв. м, надвірні споруди: котельню під літ «Б» (Ѕ частина), літню кухню під літ «В,в», сарай під літ «Г», сарай під літ «Д», огорожу №2, ворота з хвірткою №1, огорожу №4 (частина), колодязь II (цистерна), колодязь III (Ѕ частина), що складають 56/100 частини житлового будинку, всього на суму 288 934,00 грн, що на 33 092,00 грн більше його ідеальної частки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі

33 092,00 грн.

Перерозподілено ідеальні частки у праві власності на будинок по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 56/100 частин будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 44/100 частин будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Для здійснення розподілу будинку за вказаним варіантом необхідно здійснити роботи по переобладнанню будинку, а саме:

- установити дверні блоки з приміщення 1-2 в приміщення 1-3, з котельні під літ «Б» ззовні, з приміщення 1-8 ззовні:

- закрити дверні блоки з приміщення 1-1 в приміщення 1-2, з приміщення 1-1 в приміщення 1-3, з приміщення 1-8 в приміщення 1-6;

- виконати роботи по розводці електроенергії, водопостачання в частині співвласника 2 ОСОБА_2 , обладнання опалювального пристрою в квартирі 2 співвласника ОСОБА_2 :

- зробити двоповерхову прибудову з співставним оздобленням та сходами з натурального дерева з дерев`яними поручнями для забезпечення доступу на II поверх до житлової кімнати 1-8 співвласника 2 ОСОБА_2 лінійними розмірами 2,80мх1,90м.

Вартість робіт по переобладнанню складає 120 391,00 грн, витрати на проведення яких розподілено між сторонами у рівних частках по 60 195,50 грн.

Переобладнання будинку проводити після отримання дозволу Виноградарської сільської ради Роздільнянського району на перепланування будинку та здійснення прибудов.

Виділено ОСОБА_1 та передано у власність відповідно до частки власності у будинку земельну ділянку по АДРЕСА_1 , загальною площею 1100 кв. м.

Виділено ОСОБА_2 та передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 , загальною площею 1400 кв. м.

Межа розподілу ділянок описана в висновку експертизи №40-14 від 26 грудня 2014 року, відповідно до варіанту розподілу 2 (в дослідній частині по п`ятому питанню експертизи), і графічно зображена в додатках до експертизи, які є невід`ємною частиною цього рішення.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від

30 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 березня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 лютого

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що усі варіанти поділу нерухомого майна передбачають необхідність проведення будівельних робіт, пов`язаних з втручанням у несучі конструкції та інженерні системи загального користування житлового будинку, дозвіл на які надається органами державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної та санітарної інспекції, газового господарства. Позивачем не надано суду доказів отримання спеціальних дозвільних документів на виконання зазначених робіт, які повинні бути отримані до ухвалення судового рішення, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поділ в натурі земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що ця вимога тісно пов`язана з вимогою про поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 лютого

2017 року виправлено помилку в рішенні Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року, вказано правильно дату ухвалення рішення «08 лютого 2017 року».

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування згідно висновку експерта, є однією з умов задоволення позову про поділ будинку в натурі та повинна бути отримана до, а не після, ухвалення рішення суду.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У липні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2017 року, та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована посиланням на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про поділ будинку в натурі у зв`язку з відсутністю дозволів, що надаються органами державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної та санітарної інспекції, газового господарства на переобладнання та перепланування будинку. Суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки її доводам про те, що відповідно до вимог чинного законодавства не потрібно отримувати дозволи на здійснення визначених у висновку експерта переобладнань та перепланувань будинку, оскільки вони не пов`язані з втручанням в його несучі конструкції, площа приміщень в результаті таких переобладнань не змінюється. Крім того, суди не урахували, що відповідні дозволи на виконання будівельних робіт з переобладнання будинку можуть бути отримані лише після отримання документа, що посвідчує право власності на нього, тоді як вона такого документа не має, оскільки спірне нерухоме майно зареєстровано за відповідачем. Також вважала помилковими висновки судів попередніх інстанцій про неможливість поділу житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, без надання зазначених дозволів, оскільки про технічну можливість поділу будинку вказано у висновку будівельно-технічної експертизи та підтверджується технічним паспортом на будинок, згідно якого конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути відокремлено частину будинку із самостійним входом.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

05 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судудійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1993 року по 2013 рік перебували в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 30 липня 2003 року № 7-ХХІУ ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного рішення сільської ради ОСОБА_2 було видано державний акт про право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 .

На вищевказаній земельній ділянці був збудований житловий будинок з надвірними спорудами, який оформлено на ОСОБА_2 та видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 від 22 травня 2003 року на підставі рішення Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 30 квітня 2003 року.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок станом на 02 червня 2003 року він складається з: літ «А» - житловий будинок, загальною площею 115,85 кв. м, в тому числі житловою 64,20 кв. м, на І поверсі розташовані: коридор площею 15,30 кв. м., житлова кімната площею 20, 80 кв. м, кухня площею 14, 40 кв. м, кладова площею 1,35 кв. м, ванна кімната площею 5,50 кв. м; на ІІ поверсі розташовані: коридор площею 13,70 кв. м, житлова кімната площею 15,10 кв. м, житлова кімната площею 19,40 кв. м, житлова кімната площею 8,90 кв. м, «І» - балкон площею 1,40 кв.м, а також господарські споруди: котельня під літ. «Б», літня кухня під літ. «В», коридор літньої кухні під літ. «в», сарай під літ. «Г», сарай під літ. «Д».

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи від 26 грудня 2014 року №40-14 встановлено два можливих варіанти поділу будинку та відповідно два варіанти поділу земельної ділянки біля будинку, а також передбачено роботи по переобладнанню житлового будинку в дві ізольовані квартири, а саме необхідно здійснити:

по першому варіанту поділу:

1) установку дверних блоків з приміщення 1-2 в приміщення 1-3;

2) закриття дверних блоків з приміщення 1-1 в приміщення 1-2;

3) розводка електропроводки;

4) обладнання опалюваного пристрою в квартирі 1;

5) обладнання водопостачання та водовідведення;

6) встановлення перегородки в приміщенні 1-1;

по другому варіанту поділу:

1) установку дверних блоків з приміщення 1-2 в приміщення 1-3 з котельні літ «Б» ззовні, з приміщення 1-8 ззовні;

2) закриття дверних блоків з приміщення 1-1 в приміщення 1-2; з приміщення 1-1 в приміщення 1-3, з приміщення 1-8 в приміщення 1-6;

3) розводка електропроводки;

4) обладнання опалюваного пристрою в квартирі 2;

5) обладнання водопостачання та водовідведення;

6) встановлення перегородки в приміщенні 1-1;

7) встановлення перегородки в приміщенні П (літ «Б»);

8) здійснення двоповерхової прибудови для забезпечення доступу на 2-й поверх (бутовими стрічковими фундаментами, цегляними стінами, міжповерховим перекриттям ЗБП та дерев`яними горищними з спів ставним оздобленням та сходами способом виконання будівельно-монтажних робіт).

Літній душ під літерою «Е», дворова вбиральня «Ж» та навіс «З» є самочинним будівництвом.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

За змістом статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною третьою статті 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За загальним правилом застосування презумпції спільної сумісної власності, визначеної статтею 60 СК України, майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17).

Ураховуючи наведені вище положення законодавства, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини будівництва спірного житлового будинку під час перебування сторін у шлюбі, суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні вимоги позивача про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині поділу житлового будинку в натурі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з відсутності дозволів відповідних органів та служб на здійснення переобладнання й перепланування житлового будинку, що передбачено статтею 152 ЖК Української РСР, надання повинно бути отримано до, а не після, ухвалення судового рішення.

Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Пунктом 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року за № 572 (далі Правила), передбачено, що власник (наймач, орендар) приміщень житлових будинків мають право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Згідно пункту 4 Правил власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Положеннями пункту 1.4. Правил утримання будинку та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі Правила № 76), передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства; до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Пункті 1.4.4 Правил № 76 заборонено переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих, нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту.

При поділі нерухомого майна в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення до матеріалів справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи підлягають наданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Ураховуючи наведене та беручи до уваги вказані у висновку судової будівельно - технічної експертизи від 26 грудня 2014 року №40-14 варіанти переобладнання житлового будинку в дві ізольовані квартири, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що передбачені варіантами експертизи роботи, а саме: установка дверних блоків ззовні та двоповерхова прибудова для забезпечення доступу на 2-й поверх (бутовими стрічковими фундаментами, цегляними стінами, міжповерховим перекриттям ЗБП та дерев`яними горищними з співставним оздобленням та сходами способом виконання будівельно-монтажних робіт) порушують цілісність і зовнішній вигляд фасаду та передбачають втручання в несучі конструкції. Розводка електропроводки; обладнання опалюваного пристрою; обладнання водопостачання та водовідведення є встановленням нових інженерних систем, що в свою чергу відноситься до переобладнання та перепланування, що передбачає отримання відповідних дозволів компетентних органів.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 про те, що вона зверталася до компетентних органів для отримання необхідних дозволів для здійснення робіт з переобладнання і перепланування житлового будинку відповідно до висновку експерта. Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема відповідно до повідомлення сектора містобудування та архітектури Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 31 травня 2016 року № 117/02/14/05-16, якщо умовою розділення житлового будинку є його реконструкція, то необхідно звернутися до сектору містобудування та архітектури з відповідною заявою та пакетом документів для отримання будівельного паспорту для проведення реконструкції, згідно наказу Міністерства регіонального будівництва від 05 липня 2011 року № 103 «Про затвердження Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки».

Крім того, згідно з повідомлення сектора містобудування та архітектури Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 04 липня 2016 року № 164/14/06-16 видача будівельного паспорту здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт на реконструкцію надається на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів, до якого входять зокрема: заява на видачу будівельного паспорта зі згодою замовника на обробку персональних даних за формою; засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіції; засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності на житловий будинок.

Зазначені повідомлення надавалися на запити ОСОБА_1, що свідчить про добросовісне користування позивачем своїми процесуальними правами та обов`язками, її сприяння у повному встановленні обставин справи.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті

16 ЦК України.

Зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України убачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

При цьому законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Проте, наведеного суд першої інстанції не урахував та не виконав вказаних вимог закону, не сприяв стороні позивача у здійсненні нею процесуальних прав відповідно до вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року, не звернув увагу на те, що житловий будинок оформлений на відповідача, а тому ОСОБА_1 з об`єктивних причин позбавлена можливості отримати дозвіл на його переобладнання у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на будинок. Суд першої інстанції не роз`яснив право звернення до суду з клопотанням про вчинення відповідних процесуальних дій та наслідки їх не вчинення, зокрема право на звернення з клопотанням про надання відповідними органами висновків про переобладнання та перепланування (технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилами пожежної безпеки та інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання).

Таким чином, суд першої інстанції не встановив усіх фактичних обставин, що мають істотне значення для вирішення зазначеної справи, не вирішив спір по суті, а відтак не виконав покладених на нього завдань цивільного судочинства щодо справедливого та своєчасного вирішення цивільної справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав та інтересів заявника.

Зазначені порушення апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не було усунуто, а тому оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законним та обгрунтованим.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, не усунув допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та що відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик