Справа № 306/2412/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 18 січня 2018 року (у складі судді Жиганської Н.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Квітка Полонини» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та Солочинської сільської ради про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Санаторій «Квітка Полонини» (надалі - Товариство) звернулося до суду з позовом у жовтні 2015 р.

Просило визнати недійсним:

-рішення Солочинської сільської ради від 25 липня 2006 р. «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки»;

-державний акт серії НОМЕР_1 від 03 серпня 2006 р. про право власності на земельну ділянку площею 0,37 га, виданий на ім`я ОСОБА_3 ,для будівництва та обслуговування житлового будинку;

-договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03 серпня 2006 р., укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ;

-державний акт серії НОМЕР_2 від 08 вересня 2006 р. про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га, виданий на ім`я ОСОБА_2

На обґрунтування позовних вимог указало, що 19 серпня 1999 р. позивачем було отримано спеціальний дозвіл на користування надрами - ліцензію № 1970 на видобування (експлуатацію) підземних мінеральних питних вод, об`єкт ліцензування - ділянка Голубинського родовища, де розташована свердловина №4-р (4-е).

У межах охоронної зони свердловини № 4 Голубинського родовища мінеральних вод і в межах залягання корисних копалин загальнодержавного значення Голубинського родовища земельною ділянкою на праві власності володіє ОСОБА_2 згідно з державним актом про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,37 га від 08 вересня 2006 р. і договором купівлі-продажу земельної ділянки від 03 серпня 2006 р., укладениміз ОСОБА_3 При цьому ОСОБА_3 набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі рішення п`ятої сесії третього скликання Солочинської сільської ради від 25 липня 2006 р. «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки».

У зв`язку з цим Товариство вважає указане рішення органу місцевого самоврядування, державні акти та договір купівлі-продажу недійсними.

Рішенням Свалявського районного суду від 18 січня 2018 р. позов задоволено: визнано недійсним рішення Солочинської сільської ради від 25 січня 2006 р. «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», яким було затверджено проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,37 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 03 серпня 2006 р. на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га, що виданий на ім`я ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на землю за № 049; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03 серпня 2006 р., укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Свалявського нотаріального округу Гуледзою С.М.; визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 від 08 вересня 2006 р. на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га, що виданий на ім`я ОСОБА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на землю за № 059.

Стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь позивача 2436 грн. із кожного у відшкодування судового збору.

Представник ОСОБА_4 . ОСОБА_5 . в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права.Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-судом першої інстанції не було взято до уваги нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини;

-через несвоєчасне виконання позивачем умов указаної у ліцензії щодо розробки, затвердження та винесення в натуру зон санітарної охорони на момент винесення оскаржуваного рішення Солочинської сільської ради були відсутні схематично затверджені зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму;

-суд першої інстанції дійшов хибного висновку про необхідність погодження територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду рішення Солочинської сільської ради, а не проекту зміни цільового призначення земельної ділянки;

-суд першої інстанції повинен був узяти до уваги заяву сторони відповідача прозастосування строків позовної давності.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Товариство просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Узагальнені доводи заперечення зводяться до об`єктивності з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, законності ухваленого судового рішення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_3 затверджено із зауваженнями, у зв`язку з чим оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування є незаконними, та як наслідок державний акт, виданий на підставі цього рішення також є незаконним. Оскільки суд встановив недійсність указаного рішення і акту, решта оспорюваних документів є похідними і не можуть вважатися законними.

Згідно з положеннями ст. 367 ч.1 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність установленим обставинам, що мають значення для справи, належно оціненим доказам, нормам процесуального та матеріального права.

При цьому судом першої інстанції у судовому засіданні були досліджені докази надані суду позивачем на підтвердження заявлених вимог:

-нормативно правові акти, якими встановлено зони санітарної охорони водних об`єктів Голубинського родовища мінеральних вод, встановлення відповідних обмежень щодо використання земельної ділянки площею 0,37 га в урочищі «Біласовиця» с. Солочин Свалявського району (том №1, а.с.9-32);

-підстави набуття права власності на земельну ділянку в с. Солочин Свалявського району ОСОБА_3 (докази оглянуті в судовому засіданні, надані Солочинською сільською радою, архівним відділом Свалявської РДА на виконання ухвал Свалявського районного суду від 06.10.2017 р. і 03.11.2017 р. про витребування належним чином завіреної копії проекту зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,37 га, розташованої за адресою: с. Солочин, АДРЕСА_2 « АДРЕСА_1 , який було затверджено рішенням 5 сесії 3 скликання Солочинської сільської ради «Про затвердження проекту цільового призначення земельної ділянки від 25.07.2006 року» (том №3, а.с.16-20, а.с.34-38, а.с.52).

Також було встановлено, що 25 липня 2006 р. 5 сесією III скликання Солочинської сільської ради прийнято рішення «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», згідно з яким затверджено проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,37 га, яка розташована в с.Солочин, урочище «Біласовиця» Свалявського району, із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови. Вказана земельна ділянка знаходиться у другій санітарній зоні свердловин Голубинського родовища мінеральних вод. Рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради від 22 січня 1972 р. № 27 встановлені межі округу і зон гірничо-санітарної охорони ДП «Санаторій Квітка Полонини» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця». Відповідно до додатку 1 до вказаного рішення встановлено межі першої зони гірничо-санітарної охорони, зокрема, санаторій «Квітка Полонини» для охорони свердловини мінеральних вод №4-р прямокутник обмежений з північного сходу р. Піня, площею 1,02 га. Крім того, додатком 1 встановлено межі другої та третьої зон гірничо-санітарної охорони. Це рішення було затверджено Постановою Ради Міністрів Української РСР від 20.06.1973 р. № 282, яке було чинним на час існування спірних правовідносин та норми якої донині не скасовано.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 58 Кодексу України про надра (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється проектування і будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших об`єктів без попереднього геологічного вивчення ділянок надр, що підлягають забудові. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, допускаються у виняткових випадках лише за погодженням з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду. При цьому, повинні здійснюватися заходи, які б забезпечували можливість видобування з надр корисних копалин.

Відповідно до п.п.1,2,6 постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 р. № 33 «Про затвердження Положення про порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення`указане Положення встановлює єдиний порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення і є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій та громадян, які здійснюють проектування і будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших об`єктів на території України. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення (надалі - забудова), а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не пов`язаних із видобуванням корисних копалин, допускається тільки у виняткових випадках лише за погодженням із відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду на основі спеціальних дозволів, що видаються відповідними Радами народних депутатів, на території яких знаходяться ці корисні копалини. Погоджені матеріали та заяву про надання спеціального дозволу на забудову розглядають у місячний термін відповідні Ради народних депутатів і повідомляють заявника, інші заінтересовані підприємства, установи та організації про своє рішення. Наявність спеціального дозволу посвідчується на копії топографічного плану відміткою у вигляді дозвільного напису за формою згідно з додатком. Дозвіл на забудову реєструється відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 20 ЗК України (у редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Механізм щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває у власності громадянина або юридичної особи, на час існування спірних правовідносин врегульований був, зокрема, Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 р. № 502), згідно з п.3 якого визначено, що сільська, селищна, міська рада або районна держадміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення; складання проекту відведення земельної ділянки, якщо зміні цільового призначення підлягає її частина; перепогодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами виконавчої влади, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка.

Пунктом 6 указаного Порядку визначено, що проект відведення земельної ділянки погоджується або перепогоджується із органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної держадміністрації для прийняття рішення.

Також постановою КМ України від 26.05.2004 р. № 677 затверджено Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно з абзацом другим пункту 9 цього Порядку (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - у разі відведення земельної ділянки для розробки корисних копалин або забудови територій на площах їх залягання проект погоджується також з органом державного геологічного контролю та органом державного гірничого нагляду.

Отже, законодавством передбачено обов`язковість погодження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства до земель житлової та громадської забудови, що розміщена в межах залягання Голубинського родовища мінеральних вод (тобто, в межах залягання корисних копалин загальнодержавного значення), з територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду.

Перш ніж затвердити проект зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, Солочинська сільська рада зобов`язана була перевірити чи мало місце погодження такого проекту з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду.

Проте, ОСОБА_3 не отримував такого погодження.

Відтак довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про необхідність погодження територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду рішення Солочинської сільської ради, а не проекту зміни цільового призначення земельної ділянки не заслуговує на увагу як безпідставний , не обґрунтований і суперечний обставинам справи та нормам матеріального права.

Апелянт не надав суду відповідні погодження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки (площа 0,37 га за адресою с.Солонин, ур. « АДРЕСА_1 ») із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав узяти до уваги заяву сторони відповідача про застосування строків позовної давності не заслуговує на увагу з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише зазаявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Така заява надходила до суду першої інстанції від представника ОСОБА_2 (том №3, а.с.3-4).

Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, до вказаного клопотання не було надано жодного письмового доказу, який би вказував на пропущенням позивачем трирічного строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права, відтак судом першої інстанції цілком правомірно встановлено, що позивачем не було пропущено строків для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, є безпідставним, оскільки судом апеляційної інстанції установлено, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин саме ті норми матеріального права, які їх регулюють, відтак неправильного застосування норм матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Решта доводів апеляційної скарги не заслуговують на увагу оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції є суперечними тим письмовим доказам обставинам справи, які були встановлені в ході судового розгляду.

Позивач належними та допустимим доказами довів ті обставини, на які він посилався як на обґрунтування позовних вимог. Натомість, відповідачем жодними належними та допустимим доказами не спростовано позиції сторони позивача та тих обставин, які були встановлені оскаржуваним рішенням.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення. 2.Рішення Свалявського районного суду від 18 січня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Судді: