ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Херсон

Номер справи: 657/1787/18

Номер провадження: 22-ц/819/688/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Бездрабко В.О.

ОСОБА_1,

секретар Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 21 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук О.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: служба у справах дітей Станично-Луганської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Каланчацької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, зазначаючи, що вони з відповідачем є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що відповідач, проживаючи окремо від дитини, про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток не піклується, участь у вихованні та утриманні не бере, просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.

Рішенням суду від 21 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, зазначаючи, що висновки суду щодо відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не відповідають обставинам справи в межах досліджених ним доказів та суперечать нормам чинного сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судові засідання скаржник не з'явилась та надала суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача адвокат Кушнеренко Т.В. доводи скарги не визнала, висновки суду щодо відсутності передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав вважає правильним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд встановив, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Після припинення спільного проживання в 2013 році дитина залишилися проживати з матір'ю- позивачем по справі.

Позивач вважає відповідача батьком, який ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Наведене твердження ОСОБА_2 мотивує тим, що починаючи з 2013 року ОСОБА_4 проживає в іншому місті та не піклується про сина, його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його станом здоров'я, зростанням. Не спілкується з дитиною, жодного разу не приводив та не забирав сина з дитячої установи.

Відповідач визнав факт обмеженого спілкування з дитиною та недостатньою участь у його вихованні, однак пояснив, що це відбувається через те, що після припинення спільного проживання з позивачем вони проживають у різних населених пунктах. Дитина проживає у м. Луганськ на тимчасово окупованій території, а він як учасник АТО не може туди в'їжджати. Його намагання спілкуватись з дитиною через колишню дружину в соціальних мережах результату не дало.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 СК України, якою встановлено підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 із подальшими змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Враховуючи, що встановивши обмеженя у спілкуванні відповідача з сином з часу окремого проживання з ними та його пасивне ставлення до його фізичного і духовного розвитку, навчання, стану здоров'я, життєзабезпечення, суд не встановив і позивач не довела, що це відбувається за винної поведінки батька та свідомого нехтування ним своїми обов'язками, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбаченої п.2 ч.1 ст.164 СК України підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, висновок суду відповідає обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів, нормам сімейного законодавства, які регулюють спірні правовідносини та не суперечить дослідженим судом апеляційної інстанції в порядку, встановленому ст.367 ЦПК України,доказам, які надіслані в процесі перегляду справи позивачем ОСОБА_2.

Зокрема, надані позивачем письмові пояснення від її батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в яких вони зазначили що донька з онуком проживає з ними, відповідач по справі, життям свого сина не цікавиться і ввів суд в оману оскільки про життя свого сина в них не цікавився з їхньою дочкою також не спілкується, а тому вони підтримують її бажання про позбавлення його батьківських прав, та копію довідки Каланчацького РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області про наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, підтверджують доведений в суді першої інстанції факт неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, однак не вказують на його винну поведінку та свідоме нехтування цими обов'язками, а із інформації, викладеної у висновку Каланчацької районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування вбачається, що ОСОБА_4 не є байдужим до своєї дитини і бажає налагодити з ним контакт, який був втрачений, в тому числі і з об'єктивних причин.

Станично - Луганська районна державна адміністрація Луганської області в своєму висновку від 16 серпня 2017 року № 5351, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на не виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як зазначалося вище, доведення та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов'язку щодо виховання дитини згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.

Відповідно до загальних положень Сімейного кодексу України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.ст.5,7 СК).

Згідно із положеннями Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1985року, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991року №789-ХII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина з моменту народження має право, наскільки це можливо, знати своїх батьків і право на їх піклування.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

При зверненні до суду, в процесі розгляду справи судом першої інстанції і в апеляційній скарзі позивач не мотивує свої вимоги інтересами дитини, не зазначає в чому ці інтереси полягають і яким чином відбудеться їх захист в результаті задоволення судом позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що наразі відсутні підстави вважати, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини, якому для повного гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Обов'язок забезпечити таку атмосферу лежить на обох батьках та на особах, які опікуються дітьми.

Відповідно до вимог ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

З урахуванням викладеного, твердження скаржника про те, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відповідає найкращим інтересам дитини не відповідають встановленим судом обставинам та є передчасними.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367,374, 375 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова

Повне судове рішення складено 25 квітня 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас