Єдиний унікальний номер 236/622/19 Номер провадження 22-ц/804/1369/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Соломахи Л.І., Агєєва О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Ткачова О.М. в місті Лимані Донецької області, у справі номер 236/622/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 30.12.2009 року до 17.07. 2017 року, звільнена з роботи 17 липня 2017 року в зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні з нею не проведено розрахунків, тому позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату, з урахуванням індексу інфляції за березень 2017 року 4411,75 грн., за квітень 2017 року 1503,84 грн., за травень 2017 року 2269,62 грн., за червень 2017 року 2233,88 грн., за липень 2017 року 7975,10 грн., а всього 18394,19 грн. та середній заробіток за час затримки виплати належних сум з 17.07.2017 року по день винесення судом рішення.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, з урахуванням індексу інфляції в сумі 18394,19 грн., що складається з заборгованості за березень 2017 року 4411,75 грн., за квітень 2017 року 1503,84 грн., за травень 2017 року 2269,62 грн., за червень 2017 року 2233,88 грн., за липень 2017 року 7975,10 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції в сумі 18394,19 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Про існування позовної заяви та відкриття провадження у справі він дізнався лише 22.03.2019 року, отримавши копію повного тексту рішення суду першої інстанції. Інших документів відповідач не отримував. Повний текст рішення направлено відповідачу з порушенням вимог статті 272 ЦПК України.

Отже відповідач був позбавлений права на подання відзиву до суду першої інстанції, доказів, заперечень та інших процесуальних документів, що мають значення для справи, а суд першої інстанції порушив принципи рівності сторін, змагальності та верховенства права.

Зазначає, що за першу половину березня 2017 року позивачу нараховано аванс в сумі 2006,51 грн., який позивач отримав в касі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця АТ «Укрзалізниця» в сумі 1595,54 грн.

Нарахування заробітної плати за інші періоди не здійснювалось через відсутність первинних документів. Тож вважає, що заборгованість по заробітній платі відсутня.

Надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьку.

Вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, вказав, що Науково-практичним висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року встановлено порушення відповідачем норм трудового законодавства, які виникли через форс-мажорні обставини, тому відповідача звільнено від відповідальності за невиконання обов`язків передбачених законодавством про працю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційний суд залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснила, що аванс в розмірі 1840,45 грн. з урахування індексу інфляції вона дійсно отримала 19.07.2017 року.

Зазначила, що Науково-практичний висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року не є нормативно-правовим актом, який би був обґрунтуванням для звільнення від відповідальності відповідача, та не розповсюджується на трудові правовідносини між підприємством та працівником, а тому посилання відповідача на цей висновок є помилковим.

На час виникнення заборгованості по заробітній платі місцезнаходженням АТ «Українська залізниця» є місто Київ, а дія форс-мажорних обставин на цю територію не розповсюджується.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Оскільки відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення

заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції в сумі 18394,19 грн., апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 30 грудня 2009 року по 17 липня 2017 року (а.с. 8-15).

Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) від 13.07.2017 року №10526/ДН-ос ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату з компенсацією 14 днів відпустки (а.с. 32).

З наказу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про встановлення простою від 17.03.2017 року №236/ДНД вбачається, що у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриття усіх залізничних колій, що ведуться до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі території, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 41-42).

З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 вбачається, що їй нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 4658,78 грн., квітень 2017 року 1602,34 грн., травень 2017 року 2449,71 грн., червень 2017 року 2449,71 грн., липень 2017 року 8844,02 грн. (а.с. 43-47).

Задовольняючи позов в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 18394,19 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 30.12.2009 року по 17.07.2017 року, звільнений за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату (а.с. 8-15).

Наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №236/ДНД від 17.03.2017 року встановлений початок простою у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриття усіх залізничних колій, що ведуться до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі території з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Оплату за час простою не з вини працівників має бути проведено з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляється літерний код «П» (а.с. 41-42).

Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року ОСОБА_1 в цей період перебувала у простої (а.с. 36-40).

З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 вбачається, що їй нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 4658,78 грн. (до виплати 3704,58 грн.), квітень 2017 року 1602,34 грн. (до виплати 1274,15 грн.), травень 2017 року 2449,71 грн. (до виплати 1947,97 грн.), червень 2017 року 2449,71 грн. (до виплати 1947,97 грн.), липень 2017 року 8844,02 грн. (до виплати 6968,29 грн.) (а.с. 43-47).

Отже, з огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що з березня 2017 року по липень 2017 року позивачу не виплачена заробітна плата і у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі за цей період.

Тому доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі, про припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а також виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, і як наслідок відсутністю доступу до первинних документів, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі.

Разом з тим, перевіряючи правильність суми заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до довідок №67/1 від 05.02.2019 року та №202/2 від 28.03.2019 року, і цього не заперечує позивачка ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, нею отримано заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 1595,54 грн. (а.с. 35, 98, 124-127).

На цю обставину суд першої інстанції уваги не звернув та помилково стягнув заборгованість по заробітній платі з врахуванням виплаченої грошової суми.

Крім того, визначаючи до стягнення компенсацію втрати частини заробітної плати, що провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 р. N 692), суд першої інстанції не прийняв до уваги, що суми компенсації працівникам втрати частини зарплати у зв`язку з порушенням строків її виплати відносяться до фонду додаткової зарплати.

Таку норму містить ст. 2 Закону від 24.03.95 р. № 108/95-ВР «Про оплату праці» та пп. 2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.04 р. №5.

Згідно з пп. 14.1.48 Податкового кодексу зазначена компенсація вважається зарплатою, тому

відповідно до пунктів 162, 163, 164 та п. 16-1 підрозділу 10 інші перехідні положення, цього кодексу з неї має бути утримано та сплачено податки на доходи фізичних осіб і військовий збір.

У той же час слід мати на увазі, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

На ці норми законів суд першої інстанції також уваги не звернув та помилково ухвалив рішення з порушенням закону.

Відтак, сума заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року до виплати становить 14247,42 грн. (2109,04+1274,15+1947,97+1947,97+6968,29), і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, що підлягає стягненню за період з березня 2017 року по липень 2017 року станом на 31 грудня 2018 року складає 2266,75 грн. (422,69+229,69+321,65+285,91+1006,81) з утриманням передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі з компенсацією втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, позивач звільнений від сплати судового збору, тому підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 689,86 грн., відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції у постанові за результатами розгляду апеляційної скарги має розподілити судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційній інстанції.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено частково, позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги в розмірі 117,80 грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в загальній сумі 14247,42 грн. (чотирнадцять тисяч двісті сорок сім грн. 42 коп.), що складається з заборгованості за березень 2017 року в розмірі 2109,04 грн., за квітень 2017 року 1274,15 грн., за травень 2017 року 1947,97 грн., за червень 2017 року 1947,97 грн., за липень 2017 року 6968,29 грн.) без утримання передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 2246,89 грн. (дві тисячі двісті сорок шість грн. 89 коп.) з утриманням передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () в дохід держави судовий збір в розмірі 689,86 грн.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» () за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 117,80 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 16 травня 2019 року.

Суддя: