Єдиний унікальний номер судової справи:490/682/19
Провадження № 22ц/812/380/19 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Постанова

іменем України

21 лютого 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання- Богуславською О.М.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2019 року, постановлену за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, учасник справи - відповідач виконавчий комітет Миколаївської міської ради, предмет позову про визнання незаконним та скасування в частині рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

встановила:

21 січня 2019 року ОСОБА_2 до предявлення позову звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, вказавши, учасника справи - відповідача виконавчий комітет Миколаївської міської ради, предмет позову - про визнання незаконним та скасування пункту 1.2 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 листопада 2018 року № 1110.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила, що вона перебуває на квартирному обліку на першочергове отримання житла на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26 грудня 2014 року №1280.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12 жовтня 2018 року № 942 ОСОБА_3 включено до списку на першочергове отримання жилих приміщень.

Не дивлячись на те, що вона раніше за часом перебуває на квартирному обліку, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 листопада 2018 року № 1110, а саме п. 1.2, ОСОБА_3 надано квартиру.

Посилаючись на порушення черговості надання жилих приміщень, що передбачено приписами Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та Житлового кодексу Української РСР, порушення своїх житлових прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду через необхідність ініціювання декількох судових процесів, ОСОБА_2 просила позов забезпечити шляхом заборони виконавчому комітету Миколаївської міської ради видавати ОСОБА_3 ордер на жиле приміщення на підставі вищевказаного рішення міської ради.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, обставинам справи, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Миколаївської міської ради заперечуючи проти задоволення скарги посилався на безпідставність її доводів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали заяви і перевіривши зазначені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

-2-

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суддя першої інстанції вважав заяву про забезпечення позову такою, що подана з додержанням вимог ст. 151 ЦПК України щодо змісту і форми заяви та виходив з того, що запропонований захід забезпечення позову є аналогічними з позовними вимогами. Крім того, суд зазначив, що за оскаржуваним рішенням не можна встановити адресу спірної квартири.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не в повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Перелік видів забезпечення позову не є вичерпним.

Форма та зміст заяви визначені статтею 151 ЦПК України. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що якщо зава про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, реєстраційний номер облікової картки платників податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України, відомі номери засобів звязку та адреси електронної пошти. Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику. Частиною девятою статті 153 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Крім того, стаття 153 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для зясування питань, повязаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до розяснень абз. 1 та 3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

-3-

З матеріалів справи вбачається, що 21 січня 2019 року до предявлення позову ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони виконавчому комітету Миколаївської міської ради видавати ОСОБА_3 ордер на жиле приміщення на підставі рішення міської ради, яке заявник мала намір оскаржити.

Отже, заявлений вид забезпечення позову та предмет позову, з яким заявник мала намір звернутися до суду, на думку колегії суддів, не можна вважати аналогічним, а тому не суперечить вимогам ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

Крім того, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, у разі необхідності надання додаткових доказів заявником, зокрема встановлення адреси місцезнаходження квартири, відповідно до приписів ст. 153 ЦПК України міг викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Відповідно до наданого до відзиву на апеляційну скаргу виконавчим комітетом Миколаївської міської ради рішення, яке заявник мала намір оскаржувати, надана ОСОБА_3 квартира знаходиться на території Центрального району м. Миколаєва.

Отже, висновок суду викладений в ухвалі не відповідає обставинам справи.

Разом з тим, заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із заяви ОСОБА_2 вбачається, що заявником не зазначено ОСОБА_3 як учасника справи, прав та інтересів якої стосується вжиття запропонованих заходів забезпечення позову, правомірність отримання права на житло якою фактично оспорюється заявником.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, колегія суддів бере до уваги інтереси вищезазначеної особи, оскільки вона не залучена як учасник справи, проте може отримати статус учасника справи та права якої можуть бути порушені у звязку із застосуванням запропонованих заходів.

Зазначені обставини позбавляють апеляційний суд можливості вирішити по суті питання про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції, як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав викладених в мотивувальній частині постанови.

Разом з тим, відмова у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову не перешкоджає повторному її зверненню із такою заявою.

Керуючись статтями 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову з підстав викладених в мотивувальній частині постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

ОСОБА_4

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року.