АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/682/19Головуючий по 1 інстанції - Шимчик Р.В.
Категорія: 301030500 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Храпка В.Д.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року (повний текст судового рішення складено 06 березня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві користування власністю, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року по справі №693/6/18, яке набрало чинності, розділене спільне сумісне майно подружжя, а саме автомобіль - пасажирський мікроавтобус HYUNDAI H1 TD 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 зареєстровано на позивача ОСОБА_4 Вищевказаним рішенням суду визначено за ОСОБА_3 ? частку власності на вказаний автомобіль.

Оскільки автомобіль є неподільною річчю, протягом всього часу ним користується лише відповідач.

Вказує, що з моменту ухвалення рішення суду позивач не мала змоги не тільки користуватися своїм майном, а навіть пересвідчитись в його наявності у відповідача.

Позивач зазначає, що неодноразово зверталася до ОСОБА_4 з проханням не перешкоджати їй у користуванні своєю часткою майна, проте домовитися про порядок володіння та користування сторонам не вдалося.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просила суд зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні автомобілем пасажирським мікроавтобусом HYUNDAI H1 TD 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 шляхом передання їй дублікату ключів від автомобіля та передачі свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля, не чинити їй перешкоди в користуванні даним автомобілем та встановити наступний порядок користування автомобілем: перший місяць після набрання законної сили рішенням суду - передати автомобіль позивачу, наступний місяць - передати автомобіль у користування ОСОБА_4, а в подальшому користуватися автомобілем почергово, з передачею майна щомісяця.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 не отримала у встановленому порядку прав на керування транспортними засобами, не має посвідчення водія, а тому не в змозі самостійно реалізувати своє право на користування спірним майном, що свідчить про пряму заборону щодо користування транспортним засобом, передбачену іншими актами цивільного законодавства, зокрема Законом України «Про дорожній рух». Отже, відповідач ОСОБА_4 має право довірити керування транспортним засобом позивачу лише в тому випадку, коли позивач ОСОБА_3 отримає у встановленому порядку право на керування транспортним засобом, тобто пройде відповідне навчання та отримає посвідчення водія.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосування судом норм матеріального права, не застосовано до відносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а тому просила апеляційний суд скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що спір між нею та відповідачем виник з приводу вчинення ним перешкод у користуванні автомобілем, а не щодо відмови відповідача передати їй право керування транспортним засобом як водієві, тому позиція суду про неможливість відповідача довірити їй керування транспортним засобом в межах вирішення даного спору не може вважатися обґрунтованою. Вказує, що суд ототожнив поняття «користування автомобілем» і поняття «керування автомобілем». Крім того, незалежно від наявності посвідчення водія, позивач, як власник автомобіля, має право передавати керування транспортним засобом іншій особі, реалізовуючи таким чином свої правомочності власника.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року поділено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частинах мікроавтобус HYUNDAI H1 TD 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2, припинивши право спільної сумісної власності на вказаний транспортний засіб (а.с. 6-7).

Згідно зі статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_3 вказувала, що після ухвалення вищевказаного рішення відповідач не надає їй користуватися спірним автомобілем, та користується ним одноособово. Домовленості щодо користування спільною частковою власністю ними не досягнуто, а тому єдиною можливістю відновити її порушені права, як власника майна є звернення до суду про усунення перешкод у користуванні ним.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В частині 1 статті 356 ЦК України викладено поняття спільної часткової власності, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Аналіз вказаної норми права дає підстави стверджувати, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Згідно зі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Підставою негаторного позову слугують факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним правомочностей по користуванню та розпорядженню своїм майном.

Як видно із заперечення відповідача на позовну заяву, в ній ним вказано на те, що оскільки позивач ОСОБА_3 посвідчення водія не має, як і права керувати транспортним засобом, своє право на користування спірним майном самостійно реалізувати не спроможна. Так, як відповідач є також власником майна, передача автомобіля у керування іншій особі є неможливою.

Відповідачем не заперечувався той факт, що наразі ним одноосібно використовується транспортний засіб, а іншим особам права на керування ним він не бажає надавати, зважаючи на те, що він також є власником спірного майна. Вказане вбачається із письмових заперечень представника відповідача.

Таким чином у добровільному порядку порядок користування автомобілем сторонами не визначений і відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні ним, які він мотивує відсутністю в останньої посвідчення водія, що надає право позивачу поставити перед судом питання щодо усунення порушень її права власності, яке нарівні із правом власності відповідача полягає у володінні, розпоряджанні та користуванні транспортним засобом, в тому числі і надання права третім особам на керування ним. При цьому спосіб усунення таких перешкод повинен відповідати характеру порушень користування майном.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни чудового рішення є, зокрема порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права.

Судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні та не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_3 автомобілем пасажирським мікроавтобусом HYUNDAI H1 TD 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 шляхом передання ОСОБА_3 дублікату ключів від автомобіля та передачі свідоцтва про реєстрацію автомобіля.

Встановити наступний порядок користування автомобілем: перший місяць після набрання законної сили рішенням суду - передати автомобіль ОСОБА_3, наступний місяць - передати автомобіль у користування ОСОБА_4, а в подальшому користуватися автомобілем почергово, з передачею майна щомісяця.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: