ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року

м.Суми

Справа №577/581/19

Номер провадження 22-ц/816/3243/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року в складі судді Семенюк І.М., ухваленого в м. Конотопі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 24 липня 2012 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 3700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки позичальник приєдналась до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при зміні процентної ставки, нарахуванні комісії, пені та штрафу за порушення відповідачем зобов`язань банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 17 січня 2019 року утворився борг на загальну суму 24256 грн 51 коп., з яких: 6975 грн 65 коп. - тіло кредиту; 6528 грн 06 коп. - відсотки за користування кредитом; 9121 грн 54 коп. - пеня; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1131 грн 26 коп. - штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2012 року станом на 17 січня 2019 року у сумі 24256 грн 51 коп., а також 1921 грн судових витрат, а всього - 26177 грн 51 коп.

Вказане рішення суду відплвідач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що позивачем не обґрунтовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 6975 грн 65 коп., так як банком був встановлений розмір кредитного ліміту у сумі 3700 грн, відтак, на думку відповідача, розмір заборгованості за тілом кредиту не може перевищувати кредитний ліміт. Крім того, відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку, тому вона не погоджується із розміром заборгованості за відсотками за користування кредитом, вважаючи їх завищеними. При цьому, відповідач в апеляційній скарзі навела власний розрахунок відсотків за користування кредитними коштами, виходячи із розміру кредитного ліміту у сумі 3700 грн та відсоткової ставки 27,6 % річних. Однак, посилаючись на те, що відповідач періодично сплачувала кошти на погашення кредитної заборгованості, тому вважає, що повністю сплатила заборгованість за кредитним договором, а позовні вимоги банку є безпідставними. Щодо стягнення заборгованості з пені та штрафу, то на думку відповідача, вказані вимоги є безпідставними, оскільки анкета-заява не містить умов щодо нарахування пені та штрафів, а інших документів вона не підписувала, тому не вважає їх складовими укладеного з позивачем кредитного договору.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 24 липня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 11).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 погодилась з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчила, що була ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, а також погодилась з тим, що є обізнаною в тому, що Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privat.com.ua, які вона зобов`язалась виконувати, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що за кредитним договором № б/н від 24 липня 2012 року станом на 17 січня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 24256 грн 51 коп., яка складається із: 6975 грн 65 коп. заборгованості за тілом кредиту; 6528 грн 06 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 9121 грн 54 коп. пені; а також 500 грн штрафу фіксованої частини та 1131 грн 26 коп. його процентної складової (а.с. 5-7, 8-10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, підписавши анкету-заяву, погодилась з тим, що ця заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає кредитний договір, що свідчить про дотримання письмової форми договору, визначеної законом. Оскільки відповідач не виконувала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, тому на користь банку слід стягнути заборгованість за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та неустойку у вигляді пені і штрафу.

Однак, з такими висновками суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи з вимог частини першої ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 . надано банком наступні кредитні картки: НОМЕР_1 дата відкриття 24 липня 2012 року з терміном дії до 03/16; НОМЕР_2 дата відкриття 04 березня 2014 року з термін дії 02/18; НОМЕР_3 дата відкриття 29 квітня 2016 року з термін дії 12/19.

Як передбачено пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг, відповідач надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і надала право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Крім того, Умовами і Правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, передбачений сервіс «Оплата частинами» (розділ 2.1.1.14 Умов і Правил надання банківських послуг).

При цьому, пунктом 2.1.1.14.7 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі недостатності кількості коштів для оплати чергового платежу, наданого по сервісу «Оплата частинами», клієнт доручає банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму, необхідну для сплати чергового платежу.

Як вбачається доданої відповідачем до апеляційної скарги, а також з наданої АТ КБ «ПриватБанк» під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції виписки по руху коштів по рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 24 квітня 2019 року, відповідач скористалась сервісом «Оплата частинами», у зв`язку з чим з її карткового рахунку списувались щомісячні платежі по сервісу «Оплата частинами» у наступні періоди, а саме: за період з 04 червня 2015 року по 04 вересня 2015 року у сумі по 584 грн 83 коп. щомісячно; за період з 13 липня 2017 року по 13 квітня 2018 року у сумі по 167 грн 43 коп. щомісячно; за період з 14 липня 2017 року по 14 квітня 2018 року у сумі по 411 грн 60 коп. щомісячно; та за період з 14 вересня 2017 року по 14 січня 2019 року у сумі по 135 грн 47 коп. щомісячно (а.с. 55-70).

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 6975 грн 65 коп., оскільки внаслідок використання відповідачем сервісу «Оплата частинами» і недостатності кількості коштів на рахунку відповідача для сплати чергового платежу банк правомірно збільшив відповідачу суму кредитного ліміту, встановивши овердрафт на кредитну картку на суму, необхідну для сплати чергового платежу.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ч. 1 ЦК України (у редакції, чинній на момент підписання відповідачем анкети-заяви) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною 3 цієї ж статті ЦК України у тій же редакції було передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Як передбачено частиною 4 статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент підписання відповідачем анкети-заяви), у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентною ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Пунктом 1.1.3.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено право банку здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк, за виключенням випадків зміни наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнт, зокрема, у виписці по картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9 даного договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про непогодження зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта (а.с. 9-32).

З урахуванням наведених норм права та встановлених у справі обставин колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що правила застосування банком змінюваної процентної ставки відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ч. 1 ЦК України (у редакції, чинній на момент підписання відповідачем анкети-заяви) позивачем не дотримані, а саме: позивач не довів, що позичальник письмово повідомлявся не пізніш, як за 7 календарних днів про застосування нової процентної ставки (п. 1.1.3.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг), так як вказані обставини відповідач заперечує; у кредитному договорі, зокрема, в анкеті-заяві не було встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

Разом з тим, наданий відповідачем розрахунок заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами не може бути прийнятий до уваги колегії суддів, з огляду на те, що відповідач взяла для його обрахунку неправильну суму тіла кредиту, а розмір взятої до розрахунку процентної ставки не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору.

Так, матеріалами справи доведено, що відповідач, погоджуючись з умовами кредитного договору сплачувала відсотки за користування кредитними коштами у сумі 36 % річних, а не 27,6 %, як помилково вказала відповідач в апеляційній скарзі. Відтак, розмір відсотків за користування відповідачем кредитними коштами повинен розраховуватись за період з 01 червня 2015 року по 17 січня 2019 року, виходячи із відсоткової ставки 36 % річних, що становить 9256 грн 67 коп. (6975,65 грн * 36 % * 1327 днів / 360 днів. Однак, ураховуючи, що позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у сумі 6528 грн 06 коп., тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення відсотків за користування кредитними коштами саме у заявленому в позові розмірі.

Водночас, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення пені і штрафу, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку нараховувати та обов`язок позичальника сплачувати пеню у випадку виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн, ураховуючи прострочені зобов`язання, передбачені п.п. 2.1.1.12.7.4 (зобов`язання зі сплати штрафу у розмірі 100% від несплачених процентів за користування кредитом) та 2.1.1.12.8.1 (зобов`язання зі сплати штрафу у розмірі 100% від несплаченої комісії за обслуговування кредиту).

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (а.с. 13-27).

Отже, умовами укладеного сторонами 24 липня 2012 року кредитного договору передбачено застосування пені і штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом.

Враховуючи вищевинаведене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто, строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про відмову у стягненні з відповідача пені, не допускаючи, тим самим, подвійної відповідальності.

Щодо визначеного судом першої інстанції розміру штрафу, то він підлягає зміні, з огляду на те, що його процентна складова розраховується із суми тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами наступним чином: 500 грн + (6975,65 грн +6528,06 грн) * 5 % = 1175 грн 19 коп., а не 1631 грн 26 коп., як визначив суд першої інстанції.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, яка утворилась у відповідача станом на 17 січня 2019 року за укладеним між сторонами кредитним договором від 24 липня 2012 року, мав становити 14678 грн 90 коп. (6975,65 грн тіло кредиту + 6528,06 грн проценти за користування кредитом + 1175,19 грн штрафу), а не 24256 грн 51 коп., як визначив суд першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню і зміні.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, так як допустив притягнення відповідача до подвійної відповідальності за вимогами про стягнення пені, тому рішення суду в частині стягнення пені необхідно скасувати, а у частині стягнення штрафу - змінити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 14678 грн 90 коп. (6975,65 грн тіло кредиту + 6528,06 грн проценти за користування кредитом + 1175,19 грн штрафу).

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 60,52 % (14678,90 грн * 100 % / 24256,51 грн), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1162 грн 59 коп. (60,52 % від 1921 грн).

Також, ураховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволено на 39,48 %, тому з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1137 грн 62 коп. (39,48 % від 2881 грн 50 коп.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, виходячи із оскарженої частини рішення суду, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4, ч. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року в даній справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на корить Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» пені скасувати, а в частині стягнення штрафу змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини оскарженого рішення суду в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2012 року станом на 17 січня 2019 року у сумі 14678 грн 90 коп., яка складається із: 6975,65 грн заборгованості за тілом кредиту, 6528,06 грн заборгованості по відсотках за користування кредитом, а також 1175,19 грн штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1162 грн 59 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1137 грн 62 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина