Справа № 504/1335/19
Провадження № 6/504/38/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря - Мельниковій В.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до задоволення ним своїх зобов`язань по сплаті боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Приватного виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський Микола Миколайович звернувся до суду із поданням, яким просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до задоволення ним своїх зобов`язань по сплаті боргу.

Приватний виконавець подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, надав у копії матеріали виконавчого провадження ВП 56598841 для огляду у судовому засіданні.

Перевіривши надані матеріали виконавчого провадження, суд дійшов до висновку, що подання державного виконавця може бути задоволено з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права.

В силу ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналіз наведеної норми Основного Закону, дозволяє суду дійти до висновку, що свобода вільно залишати територію України не є абсолютною, і може бути обмежена на підставі закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

У відповідності до положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення, залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка, п. 53).

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі «Райлян проти Росії» (Raylyan v. Russia), № 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

Суд також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).

У відповідності до ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини (Рим, 1950 рік) кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням і злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно усталеної правозастосувної практики Європейського Суду, термін «необхідність» полягає в тому, що втручання відповідає соціальній необхідності і, зокрема, що ця «необхідність» пропорціональна поставлені законній меті.

З`ясовуючи, чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Європейський Суд виходить з того, що договірним державам надана певна свобода власного розсуду (Camenzind v. Switzerland) от 16 декабря 1997 г., Reports of Judgments and Decisions 1997-VIII, p. 2893, §44).

Однак виключення, які містяться в пункті 2 статті 8 Європейської Конвенції з прав людини, необхідно розуміти вузько, а необхідність їх застосування в конкретній справі повинна бути переконливо встановленою (Buck v. Germany), §44).

Європейський Суд з прав людини у справі (Smirnov v. Russia) відмітив, що повинна мати місце розумна пропорційність між застосованими заходами та поставленою метою, яка повинна бути здійснена будь- якими мірами з боку держави, в тому числі мір, що направлені на контроль використання особою майна. Ця вимога є поняттям «справедливого балансу», якого необхідно досягнути між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи (Edwards v. Malta).

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої статті 6 цього Закону, зокрема якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича перебуває виконавче провадження ВП 56598841 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 30.08.2017 року Комінтернівським районним судом Одеської області у справі № 504/2695/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» боргу на загальну суму 2918975,3 грн.

12.06.2018 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову.

У поданні приватний виконавець зазначив, що в установлений законом строк для добровільного виконання, боржник вимоги виконавчого документу не виконав.

Суду надано доказ направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованою поштою (повідомлення 162 від 23.06.2018 року).

До теперішнього часу рішення суду залишається не виконаним, що призводить до істотного порушення прав стягувача.

Вжиті виконавцем заходи примусового виконання не призвели до виконання рішення суду боржником.

Судом встановлено, що згідно відповіді Першого заступника начальника Головного управління ДМС в Одеській області І.В. Безкищенко № 5100.4.3-13747/51.2-18 від 16.08.2018 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 19.12.2012 року, орган видачі 5116, та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 від 22.07.2017 року, орган видачі 8029.

Таким чином, суд дійшов до переконливого висновку, що тільки шляхом обмеження боржнику наданого йому певного Конституційного права, зокрема, свободи вільно залишати межі України, можливо домогтися захисту права позивача (стягувача за виконавчим провадженням) на справедливий суд.

Таким чином, суд дійшов до висновку про обгрунтованість вимог виконавця, оскільки ці вимоги засновані на законі, в зв`язку із чим подання підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини, ч.1 ст. 8, ст. 33, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 5 ст. 128 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. ст. 208-210, 293, 294, 296, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, - задовольнити.

Цирфа ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 19.12.2012 року, орган видачі 5116, та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 від 22.07.2017 року, орган видачі 8029, тимчасово, до повного погашення заборгованості за виконавчим провадженням ВП 56598841, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 30.08.2017 року Комінтернівським районним судом Одеської області у справі № 504/2695/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» боргу на загальну суму 2918975,3 грн., обмежити право виїзду за межі держави Україна.

Направити завірену належним чином копію даної ухвали адміністрації Державної прикордонної служби України (м. Київ, вул. Володимирська, 20) для організації її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з часу її проголошення через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя В.К. Барвенко