АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року

м. Чернівці

справа № 727/5226/17

провадження 822/752/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.

суддів Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Вовкун Н.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 травня 2019 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Смотрицький В.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в порядку регресу.

Посилався на те, що 01 березня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 солідарно позичено на півроку у ОСОБА_3 суму коштів в розмірі 20 000 доларів США з щомісячною винагородою за кожен місяць використання в розмірі 800 доларів США.

На виконання солідарного зобов`язання ОСОБА_1 30 травня 2014 року повернув ОСОБА_3 суму позики в розмірі 20 000 доларів США та 31 200 доларів США винагороди за використання коштів, а всього на загальну суму в розмірі 51 200 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на день подання позову становить 1 349 120 гривень.

ОСОБА_3 на підтвердження виконання перед ним грошових зобов`язань повернув йому боргову розписку від 01 березня 2011 року.

Просив суд, стягнути в порядку регресу з відповідача на його користь 1/2 частки від виконаного ним солідарного зобов`язання в розмірі 25 600 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на день подання позову становить 674 560 гривень, а також вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Посилався на те, що розписка від 01 березня 2011 року про отримання солідарно з ОСОБА_1 у ОСОБА_3 коштів в розмірі 20 000 доларів США ним не підписувалася, кошти не отримувалися і про існування розписки дізнався тільки після отримання позовної заяви ОСОБА_1

Просив суд, визнати вказаний правочин недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку регресу задоволено.

Стягнуто в порядку регресу з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 Ѕ частки від виконаного зобов`язання, а саме 25 600 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України на день подання позову складає 674 560 гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при укладенні договору позики у вигляді розписки було вільне волевиявлення всіх сторін, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, а висновки численних судових експертиз, ініційовані ОСОБА_2 , надали однозначний висновок щодо належності підпису на розписці ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку регресу відмовити, а його зустрічний позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, ту обставину, що волевиявлення ОСОБА_2 не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

01 березня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно позичили на півроку у ОСОБА_3 кошти в розмірі 20 000 доларів США з щомісячною винагородою за кожен місяць використання в розмірі 800 доларів США.

За умовами розписки першу половину боргу, тобто суму коштів в розмірі 10 000 доларів США, необхідно було повернути до 01 червня 2011 року, а другу половину 10 000 доларів США - до 01 липня 2011 року (а.с.10,60).

Факт виконання зобов`язань підтверджується розпискою від 30 травня 2014 року, виданої ОСОБА_3 ОСОБА_1 (а.с.11).

Згідно з висновками судових експертиз, наявних в матеріалах справи, підпис на розписці від 01березня 2011 року від імені ОСОБА_2 виконаний самим ОСОБА_2

Станом на момент звернення до суду із даним позовом, ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, грошові кошти у визначений строк та у повному обсязі не повернув.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В статті 1049 ЦК України також зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина друга вказаної норми права визнає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що при укладенні договору позики, оформленого розпискою від 01березня 2011 року, було вільне волевиявлення сторін на його укладення, договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених цим договором, оскільки, як вбачається із висновків судових експертиз наявних в матеріалах справи, підпис на розписці виконаний самим ОСОБА_2 .

Згідно з ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Факт виконання зобов`язань ОСОБА_1 підтверджується розпискою від 30 травня 2014 року із змісту якої вбачається, що останній виконав зобов`язання, відповідно до розписки від 01 березня 2011 року (а.с.11).

ОСОБА_3 на підтвердження виконання перед ним грошових зобов`язань повернув йому боргову розписку від 01 березня 2011 року.

Статтею 544 ЦК України визначено право боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Статтею 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Наявність вищевказаних розписок підтверджують виконання ОСОБА_9 солідарного зобов`язання за розпискою від 01 березня 2011року та право вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_2 в порядку регресу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладені обставини, висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частини основного боргу за договором позики у розмірі 10 000 доларів США, є законним та обгрунтованим.

Апеляційний суд вважає, що позов про стягнення боргу за договором позики є доведеним та таким, що підлягає до задоволення. З цих же підстав суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 процентів за договором позики суд першої інстанції припустився помилки, оскільки всупереч ст. 1048 ЦК України, стягнув суму відсотків до фактичної дати повернення позики, тобто до 30 травня 2014 року, а не до 01 липня 2011 року, що є датою повернення позики.

Право позикодавця нараховувати проценти передбачені договором позики припиняються після визначеного договором строку користування позикою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Договір позики укладено 01 березня 2011 року. За його умовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно позичили у ОСОБА_3 кошти в розмірі 20 000 доларів США з щомісячною премією (винагородою) за кожен місяць використання в розмірі 800 доларів США. За умовами розписки першу половину боргу, тобто 10 000 доларів США, необхідно було повернути до 01червня 2011 року, а другу половину боргу, тобто наступних 10 000 доларів США - до 01 липня 2011 року.

Датою повернення всієї позики згідно із умовою договору є - 01 липня 2011 року.

Строк користування позикою визначено сторонами з 01 березня 2011 року по 01 липня 2011 року включно.

Отже, з ОСОБА_2 слід стягнути Ѕ щомісячної винагороди за місяць з 01 березня 2011 року до дня повернення всієї суми позики - 01липня 2011 року включно, що становить 1 600 доларів США (800х4 місяці / 2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 травня 2019 року в частині визначення суми боргу підлягає зміні.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З мотивувальної частини рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 травня 2019 року змінено в частині визначення суми боргу.

В зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції задовольнив частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зменшивши суму боргу на 14000 доларів США, що становить 54,7 відсотки ціни позову (100-(11600*100/25600), а тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 слід стягнути 6564 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги (12000*54,7/100).

З Бен ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4376 в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

З урахуванням положень ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 2188 гривень (6564-4376) в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 травня 2019 року змінити в частині визначення суми боргу.

Стягнути в порядку регресу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 600 доларів США.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2188 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 30 вересня 2019 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна