ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3140/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Цимбал І.К., при секретарі: Леонтьєв В.В., з участю відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 06.08.2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит від позивача у розмірі 0 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу кошти, проте відповідач, в супереч умовам договору своє зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31.05.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 115560, 85 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 10234,57 грн.; заборгованість по процентам за період з 06.08.2010 по 31.01.2017 в розмірі 105326, 28 грн. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків, позивач змушений звернутись з позовом до суду про стягнення боргу в примусовому порядку.

В судове засідання представник позивача не зявився, справу просив розглядати у його відсутність.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач зазначає, що 06.08.2010 сторони уклали договір № б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит від позивача у розмірі 0 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В подальшому кредитний ліміт картки було змінено 06.08.2010 у розмірі 500 грн., 09.04.2011 у розмірі 800 грн., 03.06.2011 у розмірі 900 грн., 17.03.2012 у розмірі 6000 грн., 22.06.2012 у розмірі 8000 грн., 17.08.2012 у розмірі 9000 грн., 12.09.2012 у розмірі 9900 грн., 24.09.2012 у розмірі 10400 грн., 18.01.2013 у розмірі 11400 грн., 05.08.2013 у розмірі 10880 грн., 17.10.2013 у розмірі 10240 грн. /а.с.10/.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складає між сторонами договір, підтверджується підписом у заяві. Підписання договору є прямою та безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг.

При укладенні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 умов, банк має право вимагати дострокового виконання боргового зобов'язання в ціому або в окремій частині у випадку невиконання боржником своїх борргових та інших обов'язків за даним договором.

Позивач зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору кредиту, станом на 31.05.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 115560, 85 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 10234,57 грн.; заборгованість по процентам за період з 06.08.2010 по 31.01.2017 в розмірі 105326, 28 грн. /а.с. 5-9/.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/.

Відповідно до ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за умовами кредитного договору, банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач просить застосувати до даних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки останній платіж на кредитну картку відповідачем було здійснено у 2013 році, а з позовом позивач звернувся лише у 2018 році, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України, встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

В постанові Великої Палати Верховного суду у справі №444/9512/12 від 28.03.2018 року зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Однак, не зважаючи на те, що строк кредитування сплинув, право позивача нараховувати проценти за кредитним договором припинилося, але в будь-якому разі не пізніше строку дії кредитної картки, яка закінчилася, а відтак стягнення з відповідача процентів за період з 2010 року по 2018 рік, є незаконними, оскільки виходять поза межі кредитування, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного суду у справі №444/9512/12 від 28.03.2018 року.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Оскільки позовна давність сплила до основної вимоги, то остання сплила і до вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що останній платіж на кредитну картку згідно наданого розрахунку, відповідачем було здійснено 11.10.2013, а з позовом позивач звернувся лише в серпні 2018, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем і позивач не порушує питання про його поновлення суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61,79, 81, 88, 209, 212-218 ЦПК України, ст. 256, ст. 258, ч. 1 ст.261, ч. 1 ст.264, ч. 4 ст. 267,ст. 526, 530, 611, 625,1054 ЦК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Головуючий: