Провадження № 2/202/1095/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Дівіндір Н.М., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідач Неруша О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNXRRX17000145 від 02.02.2007 року в загальному розмірі 41154,30 грн., з яких: 4949 грн. - заборгованість за кредитом; 14022,40 грн. - заборгованість за процентами; 19746,98 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1935,92 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" були задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у вищевказаному розмірі, а також судові витрати.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2019 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

11 лютого 2019 року правонаступником позивача, Акціонерним товариством КБ "ПриватБанк", подано уточнену позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором № DNXRRX17000145 від 02.02.2007 року в розмірі 22583,26 грн., яка становить пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № DNXRRX17000145 від 02.02.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4949 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає маж ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав. Станом на 23.01.2019 року заборгованість за кредитним договором складає 22583,26 грн., яка складається з пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Відповідачем ОСОБА_1 був поданий відзив на позов, у якому він зазначив, що 02.02.2007 року ним була підписана заява позивальника № DNXRRX17000145 , відповідно до якої банк надав йому кредит у сумі 4949 грн. на строк 6 місяців з 02.02.2007 року по 02.08.2007 року включно за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.01% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Щомісяця в період сплати з 21 по 28 число кожного місяця він повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 825,13 грн. для погашення заборгованості. Згідно з п. 4.2 Умов при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користуванням кредитом в розмірі 6.67% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Однак АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви не надано доказів надання йому кредиту за заявою позичальника № DNXRRX17000145 від 02.02.2007 року, а саме перерахування кредитних коштів у сумі 4949 грн. Також не надано Умови надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифи, які були запропоновані йому, та разом із заявою позичальника DNXRRX17000145 від 02.02.2007 року складають кредитно-заставний договір між ним і банком. Оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є додатком до позовної заяви, не є саме тими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були запропоновані банком.

Окрім того, в заяві позичальника DNXRRX17000145 від 02.02.2007 року зазначено, що згідно п. 4.2 Умов при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 6.67% на місяць, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. У той час як в п. 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які є додатком до позовної заяви, зазначено, що згідно ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених заявою та пп. 3.2.2, 3.3.3 даних Умов, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру, зазначеного у Тарифах та Заяві. Тобто зміст п. 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які є додатком до позовної заяви, не відповідає змісту заяви позичальника DNXRRX17000145 від 02.02.2007 року.

Пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафи (фіксована частина, процентна складова) взагалі не були передбачені кредитним договором № DNXRRX17000145 від 02.02.2007 року.

Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із пропуском строку позовної давності.

Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, надав письмову заяву про застосування позовної давності, просить у задоволенні позову відмовити.

В свою чергу АТ КБ "ПриватБанк" подало відповідь на відзив, у якому зазначає, що укладення кредитного договору здійснювалося за принципом укладання банком з клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, на останній сторінці яких є підпис Голови Правління та печатка банку, що разом складає кредитний договір. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в кількох документах: в заяві Позичальника та Умовах надання кредиту. Таким чином, між відповідачем і позивачем був укладений договір у письмовій формі. Позивачем надані докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань. Підписавши договір, відповідач також зобов`язався виконувати умови, що містяться в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку та Договору банківського обслуговування в цілому. Відповідач особистим підписом засвідчив той факт, що відповідна заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), Тарифами між ним і Банком становить кредитний договір. Згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання Відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не повинно прийматися судом до уваги. Крім того, відповідно до п. 5.5 Умов договору термін позовної давності про стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання свого боргу перед банком. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст.264 ЦК України). Згідно виписки відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких 09.09.2015 року. Позивач же звернувся до суду з позовом 15.10.2014 року - до спливу строку позовної давності. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що 02.02.2007 року між ОСОБА_1 та ПриватБанком було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позивальника № DNXRRX17000145, відповідно до якої Банк надав йому строковий кредит (на придбання ноутбуку) у сумі 4949 грн. на строк 6 місяців з 02.02.2007 року по 02.08.2007 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0.01% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту.

Відповідно до цієї заяви щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 825,13 грн.

При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6,67 % в місяць, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Як зазначено у заяві позичальника, підписанням заяви позичальника відповідач погодився, що дана заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір.

При цьому в заяві позичальника зазначено, що відповідач ознайомився та згодний із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку.

Згідно з пунктом 5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється в гривні.

Факт отримання відповідачем кредиту підтверджується наданими АТ КБ "ПриватБанк" копіями виписки по рахунку, меморіального ордеру про перерахування грошових коштів, а також безпосереднім здійсненням відповідачем платежів у рахунок погашення кредиту.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним АТ КБ "ПриватБанк", станом на 23.01.2019 року відповідач має заборгованість за кредитом в розмірі 22583,26 грн., яка складається з суми нарахованої пені.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені.

Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно зі ст. 267 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, кредит був наданий відповідачу на строк з 2 лютого 2007 року до 02.08.2007 року.

Відповідач протягом вказаного строку взяті на себе зобов`язання не виконував, щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту не вносив.

Однак банк звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості лише 17 жовтня 2014 року, тобто з пропуском встановленого законом загального трирічного строку позовної давності.

Відповідачем у судовому засіданні заявлено про застосування позовної давності до вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, зважаючи на те, що банком при зверненні до суду пропущено строк позовної давності щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за наданим кредитом, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої пені за порушення строків розрахунків за період з 2007 року по 23.01.2019 року в розмірі 22 583,26 грн. відсутні.

Доводи банку щодо переривання позовної давності у зв`язку зі здійсненням ОСОБА_1 погашення кредиту 25.02.2011 року в сумі 500 грн., а також у 2015 та 2018 роках суд не може взяти до уваги, оскільки вони здійснено поза межами строку позовної давності.

Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про збільшення позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, неустойки - пені, штрафів до п`яти років відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту, оскільки позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена лише за домовленістю сторін. Зокрема, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

З урахуванням наведеного, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № DNXRRX17000145 від 02.02.2007 року необхідно відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові сплачений позивачем судовий збір не відшкодовується та покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNXRRX17000145 від 02.02.2007 рокувідмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк складення повного судового рішення 25 квітня 2019 року.

Суддя Н.Ю. Марченко