ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2455/19 Справа № 202/1947/17 Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з додатковою відповідальністю

Страхова компанія "Альфа-Гарант" ,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування та майнової шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування та майнової шкоди /а.с. 1-5/.

Позов обґрунтовував тим, що 08 жовтня 2016 року у м. Дніпро по проспекту Слобожанському, на перехресті з вулиці Сухомлинського, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Lexus GX 470 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобілем Mazda 323 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача. Учасники ДТП скористались правом, передбаченим ст. 33.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склали спільне Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого ДТП сталась з вини ОСОБА_2 , який внаслідок не дотримання безпечної дистанції допустив зіткнення із задньої частиною транспортного засобу позивача під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на момент ДТП, була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн. з франшизою 500 грн., позивач 10 жовтня 2016 року звернувся до вищезазначеної страхової компанії із письмовим повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження КТЗ №2011/16/16 від 09 листопада 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 13124,13 грн. без ПДВ. Витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження склали 1000 грн. Таким чином, на думку позивача, ТДВ СК «Альфа-Гарант» зобов`язано було здійснити виплату страхового відшкодування позивачу за вирахуванням франшизи у розмірі 12624,13 грн. в строк до 08 січня 2017 року. Оскільки ТДВ СК «Альфа-Гарант» прострочило виплату страхового відшкодування, за твердженням позивача, останнє має сплатити йому також: пеню на суму заборгованості 13624,13 грн. за період з 09 січня 2017 року по 16 березня 2017 року включно - 700,24 грн.; 3% річних в порядку ст.625 ЦК України на суму заборгованості 13624,13 грн. за період з 09 січня 2017 року по 16 березня 2017 року включно - 75,03 грн.; індекс інфляції на суму заборгованості 13624,13 грн., за період, починаючи з 09 січня 2017 року по 16 березня 2017 року включно у сумі 287,61 грн. Крім того зазначає, що ОСОБА_2 , який є винним у скоєнні ДТП, повинен компенсувати позивачу франшизу у розмірі 500 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 14687,01 грн.; з ОСОБА_2 франшизу у розмірі 500 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року заявлені позовні вимоги задоволено / а.с. 225-233/.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 14687 (чотирнадцяти тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень 01 копійок, з яких: 12624,13 грн. - несплачена частка страхового відшкодування; 1000 грн. - понесені витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження; 648,85 грн. - пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування; 69,52 грн. - 3% річних; 266,50 грн. - індекс інфляції.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із таким рішенням Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовити в повному обсязі /а.с. 248-253/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач, всупереч вимог статті 33-1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не сприяв страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП, що стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відзивів на апеляційну скаргу, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не находило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, є законним та обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Дніпро по проспекту Слобожанському, на перехресті з вулицею Сухомлинського, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Lexus GX 470 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобілем Mazda 323 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача.

Учасники ДТП скористались правом, передбаченим ст. 33.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склали спільне Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого ДТП сталась з вини ОСОБА_2 , який внаслідок не дотримання безпечної дистанції допустив зіткнення із задньої частиною транспортного засобу позивача під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником пошкодженого автомобіля Lexus GX 470 д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , відповідальність власника наземного транспортного засобу застрахована згідно полісу №АЕ/5482732.

Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду встановлена вина ОСОБА_2 у ДТП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 Mazda-323 д/н НОМЕР_3 була застрахована ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн. з франшизою 500 грн.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подав до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» письмову заяву про страхове відшкодування.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження КТЗ №2011/16/16 від 09 листопада 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus GX 470 д.н.з. НОМЕР_1 складає 13124,13 грн. без ПДВ.

Задовольняючи позов в частині вимог до страхової компанії, суд першої інстанції керувався положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 та ч. 1 ст. 1166 ЦК України, згідно яких ОСОБА_1 , як постраждала особа, має право на відшкодування завданої йому під час ДТП шкоди в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (стаття 1188 ЦК України).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (частина друга статті 8 Закону України «Про страхування»).

Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 9.1. статті 9 Закону № 1961-IV страхова сума ? це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п. 33.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

ОСОБА_1 10 жовтня 2016 року звернувся з заявою до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та одночасно надав заяву про виплату страхового відшкодування на підставі страхового полісу АК/0673032.

Директор ТОВ «Всеукраїнська Експертна Компанія «СОВА» листом від 28 листопада 2016 року повідомив директора ТДВ СК «Альфа-Гарант» про те, що 12 жовтня 2016 року до ТОВ «Всеукраїнська Експертна Компанія «СОВА» надійшла заявка №ЦВ/16/3459-1132170,1855, втім представник власника транспортного засобу Lexus GX 470 д.н.з. НОМЕР_1 не надав автомобіль для огляду.

Однак, доказів, що зазначений вище лист направлявся позивачу матеріали справи не містять.

Листом №12/4163 від 21 жовтня 2016 року ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулась до позивача з проханням надати транспортний засіб для огляду. Проте, інформація про вручення позивачу зазначеного вище листа також відсутня.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відсутність доказів відмови позивача надати транспортний засіб відповідачу для огляду пошкодженого транспортного засобу.

Доводи ТДВ СК «Альфа-Гарант» про неправомірність стягнення з нього інфляційних втрат та трьох процентів річних, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

З огляду на те, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не виконало грошового зобов`язання з відшкодування шкоди, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача інфляційних втрат і трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання.

При цьому колегією суддів взято до уваги, що заперечень з приводу правильності арифметичного розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також щодо періоду їх нарахування відповідач до суду першої інстанції сне надав і в апеляційній скарзі не зазначив.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров