ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/19554/18

Номер провадження 22-ц/816/2661/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2019 року, ухваленого у складі судді Князєва В.Б., у м. Суми, повний текст якого складений 19 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

21 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», який в подальшому уточнив, про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 45532 грн 05 коп.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 липня 2018 року по 19 лютого 2019 року включно у сумі 31593 грн 38 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір у сумі 704 грн 80 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Вказане рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення з товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення у цій частині з 31593 грн 38 коп. до 30514 грн 54 коп.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції невірно зроблений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки розмір середньоденної заробітної плати позивача станом на день звільнення складав 342 грн 86 коп., а не 347 грн 18 коп., як помилково визначив суд першої інстанції. Також, відповідач не погодився з кількістю робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважаючи, що кількість робочих днів за період з 16 липня 2018 року (перший робочий день на підприємстві після звільнення позивача) по 18 лютого 2019 року (останній робочий день товариства, що передував дню розгляду справи судом) становить 89 робочих днів замість 91 робочих днів, як помилково визначив суд першої інстанції.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 45532 грн 05 коп. відповідачем не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в зазначеній частині не є предметом апеляційного перегляду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивача з роботи відповідач ПАТ «Сумське НВО» не провів з ним повний розрахунок, тому стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 липня 2018 року по 19 лютого 2019 року, тобто, по день ухвалення рішення судом, що становить 91 робочих днів, у сумі 31593 грн 38 коп. При обрахуванні розміру середнього заробітку позивача суд виходив з розміру середньоденної заробітної плати позивача у сумі 347 грн 18 коп.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», а 13 липня 2018 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 2-3).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа, відповідач не виплатив йому заробітну плату, що станом на 01 липня 2018 року становила 45532 грн 05 коп. (33603 грн 96 коп + 11928 грн 09 коп.) (а.с. 15).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір середньоденної заробітної плати для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 347 грн 18 коп., суд першої інстанції розрахував її наступним чином: 20700,85 грн / 3 / 19,875 робочих днів = 347,18 грн, де 20700 грн 85 коп. (13617,40 грн + 7083,45 грн) - вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, 19,875 - середня кількість робочих днів за 2 місяці, що передують звільненню: (159+159) / 2 / 8 = 19,875, де 159 та 159 - це кількість робочих годин в травні та червні 2018 року, 2 - кількість місяців, що передують звільненню, 8 - тривалість робочого дня в годинах.

Однак, згідно з довідкою ПАТ «Сумське НВО» від 19 березня 2019 року за № 16-07/414 на день звільнення позивача сума заробітної плати, що підлягала йому до виплати, становила 45532 грн 05 коп., у тому числі сума нарахованої вихідної допомоги у розмірі 20700 грн 85 коп. Середньоденна заробітна плата позивача без врахування податку з доходів фізичних осіб та воєнного збору становила 342 грн 86 коп. (а.с. 23).

Відповідно до вимог статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом, 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Враховуючи наведені положення Порядку, колегія суддів не може погодитись із розміром присудженого позивачу до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки при обрахуванні вказаних коштів суд першої інстанції невірно визначив розмір середньоденної заробітної плати позивача, так як для його обрахунку суд взяв не останні 2 календарні місяці роботи, тобто, травень та червень 2018 року, що передували звільненню позивача, а суму вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Отже, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного визначення позивачу розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як вбачається з довідки ПАТ «Сумське НВО» від 19 березня 2019 року, середньоденна заробітна плата позивача без врахування податку з доходів фізичних осіб та воєнного збору становила 342 грн 86 коп. (а.с. 23), а не 347 грн 18 коп., як помилково визначив суд першої інстанції.

Крім того, колегія суддів не може у повній мірі погодитись з визначеною судом першої інстанції кількістю робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наступне.

Зокрема, з урахуванням наказу відповідача № 75 від 21 березня 2014 року про встановлення триденного робочого тижня, кількість робочих днів для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 14 липня 2018 року (ураховуючи перший робочий день у товаристві після звільнення позивача) по 19 лютого 2019 року (день ухвалення рішення судом) складає 90 робочих днів (липень 2018 року - 8 робочих днів, серпень 2018 року - 13 робочих днів, вересень 2018 року - 12 робочих днів, жовтень 2018 року - 14 робочих днів, листопад 2018 року - 12 робочих днів; грудень 2018 року - 11 робочих днів; січень 2019 року - 12 робочих днів, лютий 2019 року - 8 робочих днів), а не 91 робочий день, як помилково визначив суд першої інстанції.

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні дорівнює 30857 грн 40 коп. (342,86 грн * 90 робочих днів) з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов`язкових платежів, а не 31593 грн 38 коп., як визначив суд першої інстанції.

У той же час, доводи апеляційної скарги про те, що у розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не повинен включатися день ухвалення судом першої інстанції рішення, тобто, 19 лютого 2019 року включно, не заслуговують на увагу колегії суддів, з огляду на наступне.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно включений у період затримки розрахунку при звільненні день постановлення рішення включно.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з неповним з`ясуванням обставин у справі, а його висновки в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи, тому таке рішення суду в оскаржуваній частині необхідно змінити, стягнувши з відповідача ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 30857 грн 40 коп., а не 31593 грн 38 коп., як помилково визначив суд першої інстанції.

Таким чином, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, п. 4 ЦПК України рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зміні, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача, - зменшенню до 30857 грн 40 коп.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, виходячи із оскарженої частини рішення суду, тому не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2019 року у даній справі в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 30857 грн 40 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов`язкових платежів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина