КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/5424/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Катющенко В.П.
П о с т а н о в а

Іменем України

20 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» до ОСОБА_1 , треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Дніпровський районний відділ ГУ ДМС України у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Віталій Вікторович про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

у с т а н о в и в :

У грудні 2014 року представник позивача пред`явив позов до відповідача, у якому просив у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № «3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року в сумі 740 697 гривень 50 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальна площа якої 33,40 кв. м., жила площа квартири 16,10 кв.м, складається з однієї жилої кімнати загальною площею 32,4 кв.м і житловою площею 19,8 кв.м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; виселити з вказаної квартири під номером АДРЕСА_1 осіб, які там зареєстровані та проживають, а саме: ОСОБА_1 , покласти на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок..

Зазначав що 23 липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого на час подання позову було Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № «3»_471-07/07-МФ-И. Згідно з умовами кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 100 000 гривень 00 копійок зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 22 липня 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,5 % річних. Також, 26 червня 2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого на час подання позов було Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №«3»_499-06/08-МФ. Згідно з умовами цього кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 32 000 доларів США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 22 червня 2013 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17 % відсотків річних. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами, між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 26 червня 2008 року, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чумак Ю.П. за реєстровим № 3412, та іпотечний договір від 26.06.2008 року, посвідчений того дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В. за реєстровим № 2241. Відповідно до умов іпотечного договору від 23 липня 2007 року та іпотечного договору від 26 червня 2008 року, предметом іпотеки за вищевказаними договорами є: квартира під номером АДРЕСА_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 липня 2011 року з позичальника стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитними договорами № «3»_471-07/07-МФ-И та № «3»_499-06/08-МФ в сумі 615 049 гривень 61 копійок. Зазначене судове рішення набрало законної сили. Але рішення суду про стягнення заборгованості виконано не було, заборгованість за кредитним договором не погашена. Сума заборгованості за кредитним договором № «3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року станом на 22 жовтня 2014 року складає 740 697 гривень 50 копійок, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 80 135 гривень 49 копійок; сума строкової заборгованості за відсотками - 893 гривні 57 копійок; сума простроченої заборгованості за відсотками - 84 179 гривень 02 копійки; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам, комісії - 575 489 гривень 42 копійки. Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за банком.

08 жовтня 2018 року представником позивача подано заяву про зміну предмета позову, у якій просив вважати вірною прохальну частину в наступній редакції: в рахунок часткового погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» по кредитному договору №«3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року в розмірі 740 697 гривень 50 копійок, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 80 135 гривень 49 копійок; сума строкової заборгованості по відсоткам - 893 гривні 57 копійок; сума простроченої заборгованості за відсотками - 84 179 гривень 02 копійки; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсотків, комісії - 575 489 гривень 42 копійки; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 33,40 кв.м., жила площа квартири 16,10 кв.м., складається з 1 жилої кімнати, має загальну площу: 32,4 к.м. і житлову 19,8 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною в п. 3 іпотечного договору від 03 липня 2007 року у розмірі 353 500 гривень 00 копійок.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року в задоволенні заяви про зміну предмету позову відмовлено.

28 листопада 2018 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року в задоволенні клопотання про прийняття заяви про уточнення до позовних вимог відмовлено.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та ухвалами суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвали від 10.10.2018 року та від 30.11.2018 року, рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що зміна предмету та підстави позову не відбулися, оскільки предметом позову було стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки, а тому позивачем було уточнено лише спосіб його виконання. Заява про уточнення позовних вимог подана з дотриманням вимог закону та підлягає задоволенню. Указує, що відповідачем не було виконано свої зобов`язання за кредитним договором, а тому у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Умовами договору про іпотеку та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право Банку як іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки за рішенням суду шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Суд першої інстанції не дослідив належним чином договір іпотеки, унаслідок чого позбавив позивача, як іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження та повернення.

Під час розгляду справи і суді апеляційної інстанції було подано клопотання ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» про заміну сторони позивача ПАТ «Фінанси та кредит» на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ»,оскільки за наслідками проведеного аукціону 28 березня 2019 року між ПАТ «Фінанси та кредит» на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № «3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року та №«3»_499-06/08-МФ від 26 червня 2008 року та вищевказаними іпотечними договорами, яке було задоволено та залучено до участі в справі замість позивача ПАТ «Фінанси та кредит» - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ».

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, пояснення відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції установлено, що 23 липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на час пред`явлення позову булоПублічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № «3»_471-07/07-МФ-И (гривня), за умовами якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 100 000 гривень, з оплатою за відсотковою ставкою 18,5% відсотків річних.

26 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на час пред`явлення позову було Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № «3»_499-06/08-МФ, за умовами якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 32 000 доларів США, з оплатою за процентною ставкою 17 процентів річних.

У рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору № «3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року, 23 липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на час пред`явлення позову було Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_1 передає іпотекодержателю ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» в іпотеку нерухоме майно - квартиру номер АДРЕСА_1 , що є предметом цього договору, для забезпечення виконання іпотекодавець в повному обсязі щодо повернення кредитних ресурсів, перерахування плати за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором № «3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року та будь-якими додатковими угодами до нього (у т.ч. які збільшують основне зобов`язання).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до п.п. 8.4.3. п. 8.4. іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до чинного законодавства України у разі, коли при настанні терміну виконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № «3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року та виписками по рахунку, відкритого на ім`я відповідача, які були надані стороною позивача, станом на 22 жовтня 2014 року заборгованість складає 740 697 гривень 50 копійок, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 80 135 гривень 49 копійок; сума строкової заборгованості за відсотками - 893 гривні 57 копійок; сума простроченої заборгованості за відсотками - 84 179 гривень 02 копійки; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам, комісії - 575 489 гривень 42 копійки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача було направлено відповідну вимогу про усунення порушень умов кредитного договору та виселення. Вказана вимога відповідачем була отримана 20 листопада 2014 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України можна зробити висновок про те, що законодавець визначив три способи захисту для задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-1388цс16.

В той же час, іпотечний договір, який було укладено між сторонами в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором № «3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року, не містить відповідного застереження щодо можливості задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності за останнім на об`єкт нерухомого майна, який виступав предметом іпотеки, при цьому між сторонами також не було укладено відповідного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що не заперечувалося стороною позивача у судовому засіданні, а сам іпотечний договір містить лише умови щодо права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки та дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналізуючи в сукупності вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку провідсутність підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду,оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону,що регулюють правовідносини,які виникли між сторонами.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи з даним позовом позивач звернувся до суду в грудні 2014 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2015 року,залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року, в задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 листопада 2017 року вказані судові рішення були скасовані і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час розгляду справи позивачем було подано заяву про зміну предмету позову,в якій по суті позивачем було змінено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки і викладено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною визначеної в п.3 іпотечного договору від 03.07.2007 року у розмірі 353500 грн..

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року в задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

У листопаді 2018 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій було викладено аналогічні позовні вимоги стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

Ухвалою того ж суду від 30 листопада 2018 року було відмовлено в прийнятті вказаної заяви, оскільки вказана заява подана після закінчення підготовчого провадження.

Таким чином судом першої інстанції постановлено рішення за первісними позовними вимогами.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними судовими рішеннями, оскільки суд постановив їх з порушенням норм процесуального та матеріального права, не врахувавши правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 23 травня 2018 року у справі №509/667/15-ц про те, що у даному випадку зміна предмету та підстави позову не відбулась, оскільки предметом позову було стягнення грошових коштів за рахунок предмета іпотеки, а банком було уточнено лише спосіб його виконання, з визнання права власності на предмет іпотеки на його реалізацію на прилюдних торгах, а підставою для звернення банку до суду була наявність заборгованості відповідача за кредитним договором.

Таким чином, беручи до уваги ту обставину, що під час підготовчих дій по даній справі, представником позивача було подано заяву, у якій по суті йшла мова про зміну способу звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів уважає, що як ухвалу суду від 10 жовтня 2018 року так і ухвалу суду від 30 листопада 2018 року не можна вважати законними, а відтак їх належить скасувати.

Враховуючи, що позивач уточнив свої вимоги, змінивши спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів уважає, що саме ці вимоги підлягають судовому розгляду.

Між тим колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено,оскільки вони пред`явлені після спливу позовної давності,про що було заявлено відповідачем 05 листопада 2015 року та 18 квітня 2018 року.

До такого висновку колегія суддів прийшла,виходячи з таких обставин.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 липня 2011 року, за результатами розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором №«3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року в розмірі 156 684,42 гривні; стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором № «3»_499-06/08-МФ від 26 червня 2008 року в розмірі 458 365,19 гривень; стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 1700 гривень державного мита та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

29 серпня 2011 року у вказаній справі було видано виконавчий лист зі строком пред`явлення останнього до виконання до 26 липня 2012 року.

У подальшому, відповідач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із скаргою на дії Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Рибалко І.М., старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Макаренко С.В. на рішення, дії або бездіяльність державних виконавців, яка ухвалою суду від 19 серпня 2013 року була задоволена, дії Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Рибалко І.М. було визнано протиправними в частині відкриття ним 28 вересня 2012 року виконавчого провадження за виконавчим листом Деснянського районного суду м. Києва від 29 серпня 2011 року № 2-1419/11 у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та скасовано зазначену постанову.

Указана ухвала суду першої інстанції була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 вересня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року.

Ухвалою Деснянського районного суду від 19 серпня 2013 року судом було встановлено, що 24 вересня 2012 року представником стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва було подано заяву про примусове виконання рішення суду за вищевказаним виконавчим листом, виданим Деснянським районним судом м. Києва від 29 серпня 2011 року № 2-1419/11 у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Проте, головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Рибалко І.М. в порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження, не дивлячись на пропущений заявником строк для подачі виконавчого листа до виконання, майже на два місяці.

Таким чином, вказаним судовим рішенням було встановлено, що позивачем було подано виконавчий лист про стягнення з відповідача суми заборгованості до відповідного відділу державної виконавчої служби з пропуском встановленого строку для пред`явлення останнього до виконання.

Як зазначалось вище, з даним позовом ПАТ Банк «Фінанси фінанси та кредит» звернулося в грудні 2014 року, тобто, починаючи з набранням 25.07.2011 року законної сили рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 липня 2011 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, виконання якого було забезпечено іпотечним майном - квартирою АДРЕСА_1 , позивач понад трьох років не пред`являв вимоги до відповідача про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості, визначеної за цим рішенням,на іпотечне майно.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGSANDOTHERSv. THEUNITEDKINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTASv. GREECE(No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Суд першої інстанції, за наявності заяв відповідача про застосування позовної давності до виниклих правовідносин з урахуванням зазначених вище обставин, належним чином не з`ясував питання щодо застосування позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України суд зобов`язаний встановити під час вирішення спору обставини, що мають значення для справи, надати їм юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунків.

Разом з тим, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Будь-яких обставин, які могли б свідчити про поважність причин пропуску позовної давності та неможливості звернення до суду в межах строку позовної давності,позивачем не зазначалось.

Крім того колегія суддів звертає увагу на безпідставність розміру нарахованої позивачем заборгованості відповідача за кредитним договором №3_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року в сумі 740 697 грн.50 коп. станом на 22 жовтня 2014 року, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 80 135 гривень 49 копійок; сума строкової заборгованості по відсоткам - 893 гривні 57 копійок; сума простроченої заборгованості за відсотками - 84 179 гривень 02 копійки; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсотків, комісії - 575 489 гривень 42 копійки,при наявності рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 липня 2011 року про стягнення з відповідача заборгованості за цим же кредитним договором у розмірі 156684,42 грн.,строк якого закінчився 22 липня 2012 року.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18),від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18),від 31.жовтня 2018 року (справа №202/4494), викладені правові позиції про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року та постановити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» до ОСОБА_1 про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року в сумі 740 697 грн. 50 коп., на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук