ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 травня 2019 року

м. Харків

справа № 690/436/17

провадження № 22-ц/818/2458/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року в складі судді Аркатової К.В.,

у с т а н о в и в :

В грудні 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі ГУ ПФ України в Черкаській області) звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 86 103 грн. 40 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди для зарахування їх на рахунки загального фонду Державного бюджету України.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 за направленням ГУ ПФ України в Черкаській області та відповідно до тристороннього Договору про підготовку фахівця з вищою освітою за державним замовленням (далі Договір) від 01 вересня 2010 року № 1, з вересня 2010 року по червень 2014 року навчався в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого (далі НЮА України ім. Я. Мудрого) на факультеті підготовки кадрів для Пенсійного фонду України. З 2014 року по 2015 рік відповідач продовжував отримувати в академії освітньо-кваліфікаційний рівень вищої освіти «магістр». Відповідно до умов вказаного Договору НЮА України ім. Я. Мудрого зобов`язувалась здійснювати навчання ОСОБА_1 та видати документ про освіту державного зразка, а ОСОБА_3 В. прибути до ГУ ПФ України в Черкаській області для працевлаштування та відпрацювати не менш як три роки згідно з державним розподілом, а у разі відмови працювати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання. 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 отримав лист № 8088/07 з вимогою прибути до ГУ ПФ України в Черкаській області для працевлаштування в системі органів Фонду області, однак до управління за призначенням не з`явився, а отже порушив умови Договору та зобов`язаний відшкодувати вартість його навчання.

ОСОБА_1 позов не визнав, у поданому в січні 2018 року відзиві на позовну заяву просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що лист ГУ ПФ України в Черкаській області від 01 вересня 2017 року № 8088/07 з вимогою прибути до управління для працевлаштування в системі органів Фонду області він не отримував. Вимоги Договору ГУ ПФ України в Черкаській області та НЮА України ім. Я. Мудрого не виконали, оскільки після закінчення навчання він самостійно знайшов роботу за фахом у м. Харкові. Також зазначав, що позивачем пропущені строки позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 86 103 грн. 40 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди для зарахування їх на рахунки загального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не прибув до ГУ ПФ України в Черкаській області для працевлаштування в системі органів Фонду області, тому відповідно до умов Договору про підготовку фахівця з вищою освітою за державним замовленням від 01 вересня 2010 року № 1 він зобов`язаний відшкодувати понесені витрати на його навчання.

06 березня 2019 року ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 922 та підлягає застосуванню в редакції станом на дату завершення навчання. Відповідно до вказаного Порядку керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання мало запропонувати випускнику посаду відповідно до укладеної угоди із оформленням картки працевлаштування випускника; ГУ ПФ України в Черкаській області не пізніш ніж за два місяці до закінчення навчання мало підтвердити вищому навчальному закладу достовірність надісланого ним переліку місць працевлаштування випускників; протягом семи днів після закінчення студентом вищого навчального закладу ГУ ПФ України в Черкаській області мало вручити йому направлення на роботу встановленої форми. Однак жодних дій, направлених на працевлаштування ОСОБА_1 ГУ ПФ України в Черкаській області не вчинило, направлення на роботу йому не вручило. Позивачем не доведено розміру витрат на навчання ОСОБА_1 , про відшкодування яких заявлено вказаний позов. Судом першої інстанції безпідставно не застосовані строки позовної давності. Відповідно до Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів вручення направлення на роботу здійснюється протягом семи днів після закінчення випускником вищого навчального закладу. Оскільки позивачем направлення на роботу не видавалось, строк позовної давності повинен відраховуватись з восьмого дня після закінчення навчання. За таких обставин строк позовної давності сплив 01 липня 2017 року.

24 квітня 2019 року ГУ ПФ України в Черкаській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, ухваленим на підставі поданих позивачем доказів, яким надана належна оцінка, підстави для його скасування відсутні. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт перший частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 01 вересня 2010 року між НЮА України ім. Я. Мудрого, ГУ ПФ України в Черкаській області та ОСОБА_1 укладено Договір про підготовку фахівця з вищою освітою за державним замовленням № 1.

Відповідно до умов Договору НЮА України ім. Я. Мудрого зобов`язується видати студенту документ про освіту державного зразка після успішного складання державних іспитів; орган Пенсійного фонду зобов`язується після закінчення студентом навчання надати йому роботу відповідно до отриманої кваліфікації вищої освіти; а студент після закінчення НЮА України ім. Я. Мудрого прибути до ГУ ПФ України в Черкаській області для працевлаштування та відпрацювати не менш як три роки згідно з державним розподілом. У разі відмови працювати за призначенням студент зобов`язаний відшкодувати до державного бюджету вартість навчання у встановленому порядку.

В листі НЮА України ім. Я. Мудрого від 26 жовтня 2017 року № 125-01-2425, адресованому ГУ ПФ України в Черкаській області зазначено, що вартість навчання ОСОБА_1 за державним замовленням за період з вересня 2010 року по червень 2014 року склала 86 103 грн. 40 коп.

01 вересня 2017 року ОСОБА_1 отримав лист № 8088/07 з вимогою прибути до ГУ ПФ України в Черкаській області для працевлаштування в системі органів Фонду області (а. с. 3-5).

Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) було затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (далі Порядок).

Згідно з пунктом четвертим Порядку керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1.

У пункті вісімнадцятому вказаного Порядку передбачено, що керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. При цьому вищим навчальним закладом оформляється картка працевлаштування випускника (додаток № 2) у двох примірниках на кожну особу. Перший примірник зберігається у вищому навчальному закладі, другий - надсилається замовникові.

У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (пункт чотирнадцятий Порядку).

Відповідно до пункту третього частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи та дійшов обгрунтованого висновку, що між сторонами був укладений Договір, умови якого повинні виконуватись належним чином. Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором щодо відпрацювання за направленням в системі Пенсійного фонду України не менше трьох років не виконав, а відтак, у позивача виникло право вимагати відшкодування понесених витрат на навчання.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, ухваленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального справа (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 не виникло обов`язку працевлаштування в ГУ ПФ України в Черкаській області, позивачем не доведено розмір вартості навчання спростовуються матеріалами справи, згідно з якими ОСОБА_1 після отримання документів про вищу освіту до ГУ ПФ України в Черкаській області для працевлаштування не прибув та не відпрацював за державним замовлення не менш як три роки згідно з державним розподілом.

Доводи апеляційної скарги щодо строку позовної давності не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач дізнався про порушення свого права, тобто про порушення відповідачем вимог Договору у вересні 2017 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. З позовом у суд ГУ ПФ України в Черкаській області звернулося у грудні 2017 році. Таким чином, судова колегія вважає, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Також, апеляційна скарга містить клопотання про стягнення з ГУ ПФ України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин один, два статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктом першим частини другої статті 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстави для стягнення з ГУ ПФ України в Черкаській області на його користь витрат на правничу допомогу відсутні.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 травня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова