ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Херсон

Справа №663/691/17

Провадження №22ц/819/492/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

суддів: Вейтас І.В.,

Приходько Л.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін апеляційну скаргу адвоката Охлопкова Олександра Івановича, діючого від імені ОСОБА_3, на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Клімченка М.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином.

Позовна заява мотивована тим, що 22 травня 2016 року, близько 11 год. 00 хв., відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ 21074 реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. В.Чорновола в м. Скадовську Херсонської області, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», чим порушив вимоги пункту 16.11 ПДР України, не надав перевагу у русі велосипеду «Салют», під керуванням позивача, в результаті чого відбулося зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Вказані наслідки знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку з грубим порушенням зі сторони ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта».

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила стягнути на її користь з ПАТ «НАСК «Оранта» в рахунок відшкодування майнової шкоди: витрати на лікування у розмірі 3927,35грн.; витрати пов'язані з поїздками до лікарняного закладу у м. Херсоні в сумі 230,51грн., а також шкоду, заподіяну майну у розмірі 700,00грн., всього 4857,86грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_4 заподіяну майнову шкоду, яка полягає у витратах на проведення судово-медичної експертизи у розмірі 101,44грн.; збитки у вигляді упущеної вигоди, яка полягає у втраті заробітку за час лікування у сумі 16000,00грн., всього 16101грн.44коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000,00грн.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2018року позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 1780,00грн. та моральну шкоду у розмірі 89,00грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 101,44грн. та моральну шкоду в сумі 14911,00грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Охлопков О.І., діючий від імені ОСОБА_3, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог в частині стягнення на користь позивачки упущеної вигоди, яка складається із втрати заробітку за час її лікування та не звернув уваги на укладений між позивачем та ПП ОСОБА_6 договір побутового підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт від 16 травня 2016 року, за яким ОСОБА_3 мала отримати за надані послуги 20000,00грн.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 367 ч.1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2018 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення упущеної вигоди.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 травня 2016 року, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_4, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21074 реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. В.Чорновола у м. Скадовську Херсонської області у напрямку вул. Пасічника, наближаючись до перехрестя із головною дорогою на вул. Джарилгацькій, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», чим порушив вимоги пункту 16.11 ПДР України, не надав перевагу у русі велосипеду «Салют», під керуванням ОСОБА_3, яка рухалась по вул. Джарилгацькій у бік вул. Шмідта, в результаті чого відбулося зіткнення, унаслідок якого ОСОБА_3 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки.

Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 29 березня 2018 року, ОСОБА_4 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Заявляючи вимогу про стягнення із ОСОБА_4 упущеної вигоди у розмірі 16000,00грн., позивач послалася на те, що 16 травня 2016 року між нею та ПП ОСОБА_6 укладений договір побутового підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт, за умовами якого позивач мала виконати відповідні будівельні роботи та отримати кошти в розмірі 20000,00грн. Згідно довідки - а.с.28 за частково виконану роботу за договором ОСОБА_3 отримала 4000,00грн.

Відмовляючи у задоволенні цих вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з безпідставності заявлених вимог, оскільки позивачка не зареєстрована, як суб'єкт підприємницької діяльності і платник відповідного податку за виконання будівельних та ремонтних робіт, пов'язаних з отриманням прибутку.

Заявляючи вимоги про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач просила стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Позивач не довела реального отримання доходу за договором від 16 травня 2016 року та суд, встановивши, що ОСОБА_3 не є приватним підприємцем, який надає будівельно-ремонтні послуги, та сплатила податки за договором, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав щодо стягнення на користь позивача упущеної вигоди.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Посилання у скарзі на те, що ОСОБА_3 не має постійної роботи та іноді займається проведенням ремонтно-будівельних робіт не позбавляє права позивача звернутися до суду з вимогою про відшкодування втраченого заробітку (доходу) в порядку ч.2 ст. 1195 ЦК України, згідно якої у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Охлопкова Олександра Івановича, діючого від імені ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: В.О.Бездрабко

Судді: І.В.Вейтас

Л.А.Приходько