КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 369/5649/17

номер провадження: 22-ц/824/5481/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Кашперської Т.Ц., Мережко М.В.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» - адвоката Шокурова Юрія Леонідовича та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2018 року у складі судді Пінкевич Н.С., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за орендну плату та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012», треті особи: виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання реєстрації місця проживання та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» (далі - ТОВ «Черемшина 2012») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , у якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, остаточно просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на свою користь заборгованість по орендній платі у розмірі 84 850 грн 61 коп., яка складається із суми основного боргу у розмірі 47 093 грн 73 коп., інфляційних втрат у розмірі 9 634 грн 52 коп. та трьох процентів річних у розмірі 28 122 грн 37 коп.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належить гуртожиток по АДРЕСА_1 . 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір № 221 на оренду ліжко-місць в гуртожитку, відповідно до п.1 якого ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування три ліжко-місця у кімнаті АДРЕСА_1 . Згідно з п.3 договору ціна оренди за користування одним ліжко-місцем становить 425 грн, а загальна сума до сплати за три ліжко-місяця становить 1 725 грн. Пунктом 4 цього договору передбачено, що щомісячна орендна плата перераховується орендарем на поточний банківський рахунок орендодавця один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць в національній валюті України.

Вказував, що відповідачі, які проживають у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку , починаючи з лютого 2015 року не сплачують орендну плату за користування трьома ліжко-місяцями, внаслідок чого станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість у розмірі 47 093 грн 73 коп. Посилаючись на те, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивач зазначав, що з відповідачів підлягає стягненню борг з урахування індексу інфляції у розмірі 9 634 грн 52 коп. та трьох процентів річних в розмірі 28 122 грн 37 коп. З наведених підстав позивач просив його позов задовольнити.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Черемшина 2012», треті особи: виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, остаточно просила: зобов`язати ТОВ «Черемшина 2012» зробити перерахунок за спірний період проживання сім`ї ОСОБА_1 в кімнаті АДРЕСА_1 ; визнати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в гуртожитку по АДРЕСА_1 укладенням договору найма кімнати НОМЕР_1; змінити договір оренди ліжко-місць НОМЕР_1 від 01 жовтня 2013 року на договір найму кімнати АДРЕСА_1 .

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона фактично проживає та зареєстрована в гуртожитку по АДРЕСА_1 в окремій кімнаті НОМЕР_1 більше п`яти років відповідно з умовами договору найму житла. Вказувала, що відповідно до житлового законодавства з усіма громадянами, які мають сім`ю і мешкають в окремих кімнатах гуртожитку, повинен бути укладений договір найму, а не договір оренди ліжко-місця. На підставі договору найму, мешканці гуртожитку окремих кімнат платили б за житло та комунальні послуги, як і квартиронаймачі, у розмірах встановлених для житлових приміщень в будинках державного житлового фонду. Вказувала, що гуртожиток по АДРЕСА_1 Вишневе відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мав передаватись у власність територіальних громад з наданням в подальшому права громадянам на приватизацію. Питання правомірності належності тільки ТОВ «Черемшина 2012» приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 Вишневе на момент подання позову розглядається у суді.

Вказувала, що про виділення жилого приміщення у відособлене користування свідчить запис про номер кімнати, а громадяни, які проживають у відособлених приміщеннях вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду, тому після закінчення дії договору оренди ліжко-місця вона почала просити ТОВ «Черемшина 2012» про укладення з нею договору найму жилого приміщення, однак товариство ігнорує її вимоги.

Зазначала, що ТОВ «Черемшина 2012» на власний розсуд тлумачить умови договору оренди ліжко-місць в гуртожитку НОМЕР_1. Вона не відмовлялась сплачувати грошові кошти за користування кімнатою в гуртожитку для проживання та погоджується з щомісячною оплатою, яка з урахуванням планового кошторису має складати 602 грн 00 коп. (425 грн + 177 грн). Тому загальна сума за спірний період становить 24 800 грн 00 коп., що утворилась не з вини ОСОБА_1 , оскільки ТОВ «Черемшина 2» не інформує про зміну розрахункових рахунків іншу сторону договору, і з цих причин ОСОБА_1 була позбавлена можливості сплачувати грошові кошти за користування кімнатою, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Вказувала, що з моменту укладення договору оренди № 221 ТОВ «Черемшина 2012» посилалось на рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради про користування ліжко-місцями для проживання у гуртожитку, а її з цих підстав примусили укласти договір на умовах позивача, оскільки керівництво ТОВ «Черемшина 2012» вважало, що інших змін обставин не настане. Однак, рішенням Вишневої міської ради № 1-01/XXIV-2 від 12 жовтня 2017 року було скасовано рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради № 22/37 від 28 березня 2002 року, а тому обставини істотно змінились. Вказувала, що користування житлом за договором найму є достатньою підставою для визнання реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у гуртожитку по АДРЕСА_1 з укладенням договору найма кімнати. Наголошувала, що оскільки потребу в житлі людина задовольняє тільки за умови користування конкретним жилим приміщенням, то відносини між ОСОБА_2 і ТОВ «Черемшина 2012» підлягають правовому регулюванню шляхом укладання договору найму житлового приміщення. Крім того, вказувала, що ТОВ «Черемшина 2012» належним чином повідомлялось про призив ОСОБА_3 та проходження ним строкової військової служби до теперішнього часу, але за період його відсутності позивач перерахунок не зробив, що виключає солідарне стягнення боргу по орендній платі за проживання в кімнаті НОМЕР_1 у гуртожитку .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2018 року, з урахування ухвали цього ж суду про виправлення описки від 11 лютого 2019 року, позов ТОВ «Черемшина 2012» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черемшина 2012» заборгованість по оплаті оренди житла у розмірі 47 850 грн 61 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 888 грн 32 коп.

У задоволені решти позовних вимог ТОВ «Черемшина 2012» відмовлено.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Черемшина 2012»- адвокат Шокуров Ю.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог ТОВ «Черемшина 2012» про солідарне стягнення з відповідачів інфляційних втрат у розмірі 9 634 грн 52 коп., трьох процентів річних у розмірі 28 122 грн 37 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. В іншій частині просить рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до правовідносин щодо стягнення заборгованості за оренду житла. На думку представника позивача вказаний висновок суду першої інстанції суперечить положенням ст.625 ЦК України, встановленим обставинам по справі та практиці Верховного Суду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно сформулював зміст зустрічних позовних вимог. Вказує, що резолютивна частина рішення суду не відповідає мотивувальній частині, оскільки сума заборгованості ОСОБА_1 по оплаті оренди житла у мотивувальній частині та у резолютивній частині рішення суду є різними, а також резолютивна частина рішення суду не містить висновку суду про задоволення зустрічного позову чи про відмову у позові повністю або частково щодо кожної зустрічної позовної вимоги. Зазначає, що у рішенні суду невірно вказано суми щодо сплати основного боргу, які визнала ОСОБА_1 та її представник у доповненні до відзиву. Вказує, що відмовляючи у перерахунку заборгованості за оренду житла, суд першої інстанції не врахував доводів ОСОБА_1 про відсутність надання послуг з гарячого водопостачання, однак розрахунок боргу складений позивачем з нарахуванням плати за гаряче водопостачання. Також суд першої інстанції не надав оцінки наданим ОСОБА_1 розрахункам фактичної вартості житлово-комунальних послуг та оренди кімнати, в якій вона проживає разом із своєю сім`єю та не сприяв в реалізації ОСОБА_1 її прав, передбачених ЦПК України. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки відсутності у ТОВ «Черемшина 2012» доказів існування права власності на жилі приміщення в гуртожитку та не надав правової оцінки вимогам зустрічного позову щодо перерахунку заборгованості. Також вказує, що суд не взяв до уваги те, що відповідач ОСОБА_3 у спірний період проходив строкову військову службу, а тому розрахунку підлягає не три ліжко-місця, а два ліжко-місця. Крім того, суд застосував положення Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, які на час розгляду справи втратили чинність.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Черемшина 2012»,в якому зазначає, що викладені в апеляційній скарзі обставини не спростовують доводів зустрічного позову, а навпаки підтверджують незаконність рішення суду першої інстанції. Вважає безпідставними посилання представника позивача на судові рішення Верховного Суду та Київського апеляційного суду, як на підставу для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України, оскільки ці судові рішення не стосуються предмету спору у даній справі. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Черемшина 2012» в частині стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 суми інфляційних втрат у розмірі 9 643 грн 52 коп. та трьох процентів річних у розмірі 28 122 грн 37 коп., відмовити у стягненні з відповідачів судового збору, сплаченого ТОВ «Черемшина 2012» при подані апеляційної скарги та скасувати рішення суду першої інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник ТОВ «Черемшина 2012»- адвоката Шокуров Ю.Л. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Вказує, що під час розгляду справи судом у повному обсязі досліджено розмір основного боргу відповідачів. Чинним цивільним процесуальним законодавством України не передбачено повноважень апеляційного суду щодо направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, враховуючи доводи, викладені у відзивах на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Черемшина 2012»та апеляційна скарга ОСОБА_1 , підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Черемшина 2012», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі у порушення вимог ст.ст. 526, 530, 810, 815 ЦК України, пункту 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 та умов договору оренду ліжко-місць в гуртожитку, не виконують в повному обсязі взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням, внаслідок чого станом на лютий 2018 року виникла заборгованість у розмірі 47 093 грн 73 коп., яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. При цьому суд дійшов висновку по відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Черемшина 2012»в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих відповідно ст.625 ЦК України, оскільки стягнення заборгованості за оренду житла не вважається простроченням виконання грошових зобов`язань перед кредитором за користування грошима.

Однак з вказаними висновками суду першої інстанції можна погодитись не в повному обсязі з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 березня 2013 року між КЖКП «Агропромбудіндустрія» та ТОВ «Черемшина 2012» укладено акт приймання-передачі нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , загальною площею 5 811 кв.м.

06 квітня 2013 року ТОВ «Черемшина 2012» отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, нежилі приміщення по АДРЕСА_1 , розмір частки 1, загальна площа об`єкта 5 811 кв.м.

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2090196 від 06 квітня 2013 року за ТОВ «Черемшина 2012» зареєстровано право власності на нежилі приміщення гуртожитку.

Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з ч.3 ст.815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір НОМЕР_1 на оренду ліжко-місць в гуртожитку (далі - Договір), відповідно до п.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , у кількості трьох ліжко-місць у кімнаті НОМЕР_1.

Отже, між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_2 виникли договірні правовідносини оренди на підставі укладеного між ними договору від 01 жовтня 2013 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України.

Враховуючи, що сторонами договору оренди ліжко-місць в гуртожитку є ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_2 , то згідно з вимогами чинного законодавства обов`язок наймача своєчасно та в повному обсязі вносити плату за користування житлом існує лише у ОСОБА_2 як орендаря. Такому обов`язку ОСОБА_2 кореспондує право ТОВ «Черемшина 2012» вимагати належне виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за договором.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов`язалися відповідати як солідарні боржники за належне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором оренди. Також по справі не встановлено існування у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такого солідарного обов`язку в силу закону, оскільки спірні правовідносини є договірними.

Та обставина, що відповідно до довідки ТОВ «Черемшина 2012» № 23 від 21 квітня 2017 року (форма №3) ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 проживають в кімнаті АДРЕСА_1 , не свідчить про виникнення у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарного обов`язку за належне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором оренди.

Однак суд першої інстанції на вказані вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, не вірно визначився з характером спірних правовідносин, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Черемшина 2012» заборгованості по оплаті оренди житла.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ТОВ «Черемшина 2012» про стягнення заборгованості по оплаті оренди житла не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Вирішуючи позов ТОВ «Черемшина 2012» про стягнення заборгованості по оплаті оренди житла, колегія суддів вважає, що даний позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір НОМЕР_1 на оренду ліжко-місць в гуртожитку, відповідно до п.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , у кількості трьох ліжко-місць у кімнаті НОМЕР_1.

Згідно з п.3 цього договору, ціна оренди за користування одним ліжко-місцем гуртожитку складає 425 грн 00 коп., в тому числі ПДВ 70 грн 83 коп., за один календарний місяць та включає у себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання гуртожитку та прибудинкової території.

Відповідно до п.4 договору, щомісячна орендна плата розраховується, виходячи із ціни оренди, та фактичної кількості орендованих ліжко-місць та перераховується орендарем на поточний банківський рахунок орендодавця, один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць, в національній валюті України.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2014 року (п.13 договору).

Крім того, сторони погодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди в письмовій формі (п.11 договору) Аналогічна норма закріплена у ст.654 ЦК України.

Установлено, що ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором оренди щодо внесення орендної плати у розмірі та строки передбачені договором, внаслідок чого станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість у розмірі 47 093 грн 73 коп., що підтверджується довідкоюТОВ «Черемшина 2012» про заборгованість з оренди трьох ліжко-місць у гуртожитку (а.с.117, т.1).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на орендаря ОСОБА_2 покладено цивільно-правовий обов`язок з орендної плати, яка включає у себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання гуртожитку та прибудинкової території. Такому обов`язку відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Близькі за змістом правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15 та від 13 січня 2016 року у справі № 6-93цс15.

З вищевказаної довідки ТОВ «Черемшина 2012» про заборгованість з оренди трьох ліжко-місць у гуртожитку вбачається, що у період з лютого 2015 року по 28 лютого 2018 року розмір інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати оренди становить 9 634 грн 52 коп., а розмір трьох процентів річних від простроченої суми - 28 122 грн 37 коп.

Вказаний розрахунок відповідачем ОСОБА_2 не спростований належними та допустимими доказами.

Отже, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 , уклавши договір оренди житлового приміщення кімнати НОМЕР_1 (що складається з АДРЕСА_1 , власником якого є ТОВ «Черемшина 2012», у порушення вимог ст.ст.526, 530, 810, 815 ч.3 ЦК України, не виконав взяті на себе зобов`язання за договором оренди щодо внесення орендної плати у розмірі та строки передбачені договором, внаслідок чого у нього станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість у розмірі 84 850 грн 61 коп., з яких: сума основного боргу у розмірі 47 093 грн 73 коп., інфляційні втрати у розмірі 9 634 грн 52 коп. та три проценти річних у розмірі 28 122 грн 37 коп., та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов`язалися відповідати як солідарні боржники за належне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором оренди і по справі не встановлено існування у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такого солідарного обов`язку в силу закону, оскільки спірні правовідносини є договірними, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черемшина 2012» заборгованості по орендній платі у вказаному вище розмірі та, відповідно, задоволення позову ТОВ «Черемшина 2012» частково.

Оскільки апеляційним судом відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Черемшина 2012» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за орендну плату, а орендар ОСОБА_2 не звертався із зустрічними позовними вимогами до ТОВ «Черемшина 2012», не подавав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, то з урахуванням встановленого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неправильне визначення ТОВ «Черемшина 2012» розміру заборгованості за договором оренди, включення до розрахунку послуг, які фактично не були надані, а також неврахування судом обставин непроживання ОСОБА_3 у кімнаті гуртожитку, апеляційним судом не приймаються до уваги.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту права як визнання реєстрації місця проживання, укладенням договором найму кімнати. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну договору оренди, оскільки по справі не встановлено передбачених законом обов`язкових умов для зміни умов цього договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав це не що інше як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Разом з тим, такого способу захисту як визнання реєстрації місця проживання укладенням договору найма кімнати ні законодавством України, ні умовами договору, укладеного між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_2 , не передбачено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання реєстрації місця проживання її, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_1 укладенням договору найма кімнати НОМЕР_1.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки ОСОБА_1 не є стороною договору оренди кімнати НОМЕР_1 гуртожитку, то з урахуванням положень ст. 651 ЦК України цей договір не може бути змінений на її вимогу, а тому колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну договору оренди ліжко-місць НОМЕР_1 від 01 жовтня 2013 року на договір найму кімнати НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що апеляційним судом відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Черемшина 2012» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за орендну плату, а матеріали справи не містять даних про те, що орендар ОСОБА_2 таких вимог до орендодавця ТОВ «Черемшина 2012» не заявляв, то колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 зобов`язати ТОВ «Черемшина 2012» зробити перерахунок за спірний період проживання сім`ї ОСОБА_1 в кімнаті АДРЕСА_1 .

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що резолютивна частина рішення суду не містить висновку суду про задоволення зустрічного позову чи про відмову у його задоволенні повністю або частково щодо кожної зустрічної позовної вимоги, є необґрунтованими, оскільки зі змісту резолютивної частини оскаржуваного рішення суду вбачається, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Інші доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення її зустрічного позову, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ТОВ «Черемшина 2012» за подання до суду позовної заяви сплатило судовий збір у розмірі 1 600 грн 00 коп., а за подання апеляційної скарги - 2 643 грн 00 коп. При цьому належний до сплати розмір судового збору за подання апеляційної скарги становив 2 400 грн 00 коп.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позовні вимоги ТОВ «Черемшина 2012» до ОСОБА_2 , то з нього на користь ТОВ «Черемшина 2012» необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у передбаченому законом розмірі, що становить 4 000 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст.367,374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» - адвоката Шокурова Юрія Леонідовича та апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2018 року в частині задоволення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за орендну плату та судового збору - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за орендну плату - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» заборгованість по орендній платі за проживання в кімнаті АДРЕСА_1 у розмірі 84 850 грн 61 коп., з яких: сума основного боргу у розмірі 47 093 грн 73 коп., інфляційні втрати у розмірі 9 634 грн 52 коп. та три проценти річних у розмірі 28 122 грн 37 коп.

У задоволенні решти позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» судовий збір у розмірі 4 000 грн 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді