22-ц/812/983/19Справа 484/4120/13
Провадження № 22-ц/812/983/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника стягувача - Власова І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді - Панькова Д.А. в приміщенні того ж суду за поданням головного державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області (надалі - Первомайський відділ ДВС) ОСОБА_2 про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту, -

в с т а н о в и л а:

13 березня 2019 року головний державний виконавець Первомайського відділу ДВС Величко А.Ю. звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України без вилучення паспорту ОСОБА_1 до виконання своїх зобов`язань.

У поданні державний виконавець зазначала, що 2 жовтня 2018 року надійшов на виконання виконавчий лист № 2-а/484/220/13 від 18 жовтня 2013 року, виданий Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Первомайського міськрайонного центру зайнятості населення (надалі Первомайський центр) на відшкодування незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 6 155,41 грн. Примусове виконання не дало дієвих результатів. 26 лютого 2019 року до Первомайського відділу ДВС надійшло клопотання від стягувача про звернення державного виконавця до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у зв`язку з не виконаним ним судового рішення.

Посилаючись на викладене, на положення Закону України «Про порядок виїзду з України та порядок в`їзду в Україну громадян України», вимоги п. 19 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та лист № 25/32/507 від 6 червня 2008 року Міністерства юстиції України «Щодо виїзду за кордон осіб, які мають невиконанні зобов`язання, в тому числі, покладені на них рішенням судів», головний державний виконавець просив задовольнити подання.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2019 року подання головного державного виконавця Первомайського відділу ДВС Величко А.Ю. задоволено. Обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту до повного погашення заборгованості по виконавчому листу № 2-а/484 НОМЕР_1 220 НОМЕР_1 13, виданому Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 18 жовтня 2013 року про стягнення боргу у розмірі 6 155, 41 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали суду, просив її скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні подання головного державного виконавця Первомайського відділу ДВС відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник стягувача посилаючись на її необґрунтованість просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника стягувача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання головного державного виконавця та обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 - боржник у виконавчому провадженні, який має невиконані зобов`язання за рішенням суду, заходів до погашення заборгованості на вживає незважаючи на попередження державного виконавця, ухиляється від виконання рішення суду, що призводить до порушення прав та інтересів стягувача у виконавчому провадженні та його законних інтересів.

Однак з таким висновком суду погодитись в повній мірі не можна.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (ст.12 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» однією з підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надано право у процесі здійснення виконавчого провадження, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Особливістю даної категорії справи є та обставина, що питання щодо обмежень у праві виїзду боржника за межі України вирішується без участі боржника, за участю державного (приватного) виконавця, який звертається з поданням, та на підставі тих доказів (матеріалів виконавчого провадження), які підтверджують обґрунтованість зазначених у поданні вимог.

Згідно ч.ч.1-4 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Із змісту подання та матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2013 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Первомайського центру зайнятості на відшкодування незаконно отриманої ним допомоги по безробіттю в сумі 6 155, 41 грн. (а.с.89).

5 жовтня 2018 року постановою старшого державного виконавця Первомайського відділу ДВС Корж Г.В. відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа (а.с.90).

19 грудня 2018 року головним державним виконавцем Величко А.Ю. було надіслано боржнику ОСОБА_1 виклик, яким зобов`язано останнього з`явитись до виконавця 19 грудня 2018 року щодо сплати боргу за виконавчим документом або надати підтверджуючі документи про його сплату (а.с.91-92).

Доказів отримання боржником вказаного виклику матеріали справи не містять.

В подальшому, постановою головного державного виконавця Первомайського відділу ДВС Величко А.Ю. від 21 січня 2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках, які належать боржнику - ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, на загальну суму 7039,35 грн. (а.с. 93-94).

Як на підставу задоволення подання державний виконавець посилається на те, що примусове виконання дієвих результатів не дало, що свідчить про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи 09 березня 2017 року на підставі виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь Первомайського центру зайнятості на відшкодування незаконно отриманої ним допомоги по безробіттю в сумі 6 155, 41 грн., державним виконавцем Первомайського відділу ДВС 09 березня 2017 року було відкрито виконавче провадження (а.с.29).

Відповідно до декларації про доходи та майно боржника фізичної особи від 22 березня 2017 року у ОСОБА_1 , належного йому майна та коштів не має, крім того, зазначено, що останній тимчасово безробітний (а.с.53-55).

Згідно відповідей з Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Регіонального сервісного центру в Миколаївській області, банківських установ, ОСОБА_1 доходів та грошових коштів не має.

20 червня 2018 року державним виконавцем складено акт за місцем проживання боржника по АДРЕСА_1 про те, що останній не працює, постійного доходу не має, майно на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Однак, вказаний акт державним виконавцем складено ним особисто у відсутність стягувача, боржника та понятих (а.с.63).

Згідно особистих пояснень від 21 червня 2018 року, ОСОБА_1 не має змоги сплатити борг у зв`язку із тим, що не працює та не має постійного доходу, крім того на його утриманні перебуває двоє дітей (а.с.64).

Постановою 20 червня 2018 року старший державний виконавець Первомайського відділу ДВС на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна у боржника вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу (а.с.35).

Доказів про вжитті заходи державним виконавцем під час примусового виконання рішення суду щодо наявності майна та грошових коштів у боржника при повторному пред`явленні стягувачем виконавчого листа про стягнення боргу з ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Також, матеріали справи не містять доказів і на підтвердження умисного ухилення боржника від виконання судових рішень.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що ухилення - це навмисне чи інше свідоме невиконання обов`язків особою, яка має невиконані зобов`язання і не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання, а не лише за наявності невиконаного зобов`язання, та чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що у поданні державним виконавцем не зазначено доказів про умисне чи інше свідоме невиконання боржником своїх зобов`язань, не з`ясував від яких дій він ухилявся та чи перешкоджав проведенню стягнення боргу.

Сам по собі факт наявності заборгованості не є тотожним поняттю «ухилення від виконання зобов`язань, покладених відповідним рішенням», відсутність якого унеможливлює застосування обмежень у реалізації громадянином гарантованого статтею 33 Конституції України права свободи пересування, вільний вибір місця проживання, права вільно залишати територію України.

Надані державним виконавцем суду матеріали подання не свідчать про наявність підстав для його задоволення. Сам по собі факт наявності заборгованості, також не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язання, а обмеження його у праві виїзду за межі України не зможе забезпечити ефективне виконання такого зобов`язання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про не доведення головним державним виконавцем зазначеного у поданні доводу про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань.

За таких обставин, ухвала суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця з підстав не доведення ним ознак ухилення боржника - ОСОБА_1 від виконання покладених на нього зобов`язань за виконавчим листом № 484/4120/13-а від 18 жовтня 2013 року.

Разом з тим, стягувач не позбавлений можливості при наявності належних доказів щодо ухилення боржника від виконання обов`язків покладених на нього судовим рішенням ініціювати повторно звернення державного виконавця до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання головного державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Величко Аліни Юріївни про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилученння паспорту - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.