Дата документу 14.05.2019 Справа № 317/5063/16-ц
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 317/5063/16

Провадження №22-ц/807/430/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року в складі судді Сакояна Д.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про припинення дії кредитного договору та припинення обтяження майна,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа ПАТ «ОТП Банк», про припинення дії кредитного договору та припинення обтяження майна.

З урахуванням уточнених позовних вимог, в обґрунтування зазначав, що 01.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ним був укладений кредитний договір № МL201/333/2007 від 01.10.2007 року. Предметом договору був кредит у розмірі 115 340 швейцарських франків. Договір укладався на період до 01.10.2027 року. За кредитні кошти він придбавав житловий будинок, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 ..

ОСОБА_2 є поручителем за даним договором. Розміром зобов`язань ОСОБА_2 відповідно до п (а) ч. 2.1 договору поруки № SR-МL 201/333/2007 від 01.10.2007 р. є повернення суми боргу позичальника у розмірі 115 340 швейцарських франків.

Відповідно до графіку платежів, ОСОБА_1 мав сплачувати певні грошові кошти, які були зазначені в ньому та розраховані до 2027 року. Позичальник, підписуючи такий графік не мав змоги перевірити правильність його складання, оскільки не має спеціальних знань, крім того, необхідно було перевірити значну кількість викладених цифр та правильність їх розрахунку.

Оскільки за умовами договору позичальник не міг впливати на умови договору та на розрахунок ануітетного графіку погашення кредиту, тому змушений був прийняти та підписати графік платежів, що був наданий банком.

29 квітня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір факторингу, згідно якого було здійснено заміну кредитора. У подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до суду позовну заяву про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали зустрічний позов про припинення дії договору поруки.

Відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 р. у задоволені первісного позову відмовлено, а зустрічні позовні вимоги задоволені, договір поруки № SR-ML-201/333/2007, укладений 01.10.2007 р. між «ОТП Банк» і ОСОБА_2 визнаний припиненим.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 р. було встановлено факт відсутності заборгованості за кредитним договором № МL-201/333/2007 від 01.10.2007 р. у розмірі 783216 грн. 13 коп., та встановлена переплата на суму 32150,63 швейцарських франків.

На початку грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із вимогою до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про припинення дії кредитного договору між ними, але відповіді не отримав.

На підставі зазначеного, просив суд визнати кредитний договір № ML 201/333/2007 від 01.10.2007 р., укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ним, припиненим, а також визнати припинення обтяження майна.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19 червня 2018 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року встановлено наявність переплати ОСОБА_1 за кредитним договором №ML201/333/2007 від 01.10.2007 р. на суму 32 150,63 швейцарських франків та відсутність поточної заборгованості.

Від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є виконаним, а висновки суду щодо відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості у зв`язку з тим, що не були надані належні та допустимі докази та не спростовані розрахунки ОСОБА_1 не є встановленням саме факту відсутності боргу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦПК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Судом установлено, що 01 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL201/333/2007, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 115 340 швейцарських франків на придбання нерухомого майна, із датою остаточного повернення кредиту 01.10.2027 року (т.1 а.с.12-29).

01 жовтня 2007 року, з метою забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором №МL201/333/2007, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №PML-201/333/2007, за яким предметом іпотеки є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов`язань (т.1 а.с.87-101).

29 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №PML-201/333/2007/1, яким забезпечено вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором №МL201/333/2007 від 01.10.2007 року. Предметом іпотеки за вказаним договором є земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.102-114).

Згідно із договором поруки №SR-ML-201/33/2007, укладеного 01.10.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , остання поручилась за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 його боргових зобов`язань за кредитним договором №МL201/333/2007 від 01.10.2007 року в повному обсязі таких зобов`язань (т.1 а.с.128-130).

У подальшому між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 були укладені додаткові договори: №ML-201/333/2007/CHF від 01.10.2007 р. (т.1 а.с.17), №1 від 05.03.2009 р. (т.1 а.с.18-19), №ML-201/333/2007/1 від 12.10.2010 р. (т.1 а.с.20), № 1 від 08.02.2011 р. (т.1 а.с.21-22), № 1 від 16.05.2011 р. (т.1 а.с.23-24), № 1 від 06.07.2011 р. (т.1 а.с.25-26), № 1 від 04.01.2012 р. (т.1. а.с.27-29), якими були змінені первісні зобов`язання сторін.

Зокрема, п. 2.1.2 додаткового договору №1 до кредитного договору від 06.07.2011р. сторонами визначено розмір кредиту 653 789,79 грн. (т.1 а.с.25).

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт набуття 29.04.2013 року, за договором купівлі-продажу кредитного портфелю, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитним договором №ML-201/333/2007 від 01.10.2007р. та договором поруки №SR-ML-201/333/2007 від 01.10.2007р. сторонами не заперечується та встановлено рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 року у справі №337/4024/14.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано припиненим договір поруки №SR-ML-201/33/2007, укладений 01.10.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 .. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2016 року вказані судові рішення було залишено без змін (т.1 а.с.7-10).

Із змісту вказаних судових рішень вбачається, що ними встановлена переплата за кредитним договором №ML-201/333/2007 від 01.10.2007 р. в сумі 32 150,63 швейцарських франків станом на час звернення ТОВ «ОТП Факторинг України» до суду 13.08.2013 року.

Крім того, слід зазначити, що додатковим договором №1 від 04.01.2012р. визначено умови дострокового виконання боргових зобов`язань з ініціативи позичальника (т.1 а.с.28).

Так, п. 2.1.11.1 визначено, що позичальник має право на дострокове погашення боргових зобов`язань, при цьому у випадку дострокового погашення боргових зобов`язань в пільговий чи адапційний період, а також протягом 2 років з моменту спливу строку дії адапційного періоду, право позичальника на дострокове погашення боргових зобов`язань виникає за умови, що всі нараховані банком проценти за користування кредитними коштами і всі інші платежі (пеня, штрафи, комісії тощо), які повинні бути сплачені на відповідну дату дострокового виконання, будуть сплачені позичальником у той же час.

Пунктом 2.1.11.2 передбачено, що з метою коригування банком боргових зобов`язань позичальника протягом строку дії пільгового чи адапційного періоду, позичальник зобов`язаний одночасно з достроковим погашенням боргових зобов`язань укласти з банком графік платежів у новій редакції, якщо інше не передбачено цим додатковим договором.

Згідно із п. 2.1.11.3 сторони погодились, що протягом всього строку дії пільгового чи адапційного періоду позичальник може здійснити дострокове погашення боргових зобов`язань без укладання графіка платежів у новій редакції, за умови надання банком позичальнику письмової згоди на прийняття платежу з метою дострокового погашення боргових зобов`язань.

Таким чином, без дотримання вказаних положень щодо дострокового погашення боргових зобов`язань переплата в розмірі 32150,63 швейцарських франків, встановлена рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 р., не може бути зарахована в рахунок погашення усіх майбутніх платежів до закінчення дії кредитного договору - 01.10.2027 року.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 , як у суд першої інстанції, так і в апеляційний суд, не надано доказів щодо вчинення ним дій, передбачених вказаними положеннями договору.

Також позивачем не було надано належного розрахунку, із якого можливо встановити розмір сплачених ним коштів на виконання кредитного договору, періодів застосування відповідних курсів швейцарського франку до курсу гривні в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, який діє до 2027 року.

Судом першої інстанції надана правова оцінка Експертному висновку спеціаліста від 20.05.2018 року у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України.

За таких обставин, при встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм цивільного процесуального закону, зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Виходячи з вимог змагальності сторін, обов`язків доказування і подання доказів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 червня 2018 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка