Рішення
Провадження №2/712/597/19
21 травня 2019 року м.Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Марцішевської О.М.
за участю секретаря судового засідання Олефіренко В.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача адвоката Бодашко О.О.
представника відповідача адвоката Ульянова С.М.
розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: цілий житловий будинок по АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами: А-І - житловий будинок; а1 - прибудова, Г - погріб, Д- гараж-майстерня, Е - навіс (тимчасова будівля), Ж - сарай, №2,3,4,5,6 - огорожа, І - замощення, розміром загальної площі будинку 112,3 кв.м., розміром житлової площі - 43,0 кв.м., підсобної площі - 69,3 кв.м., площі кухні - 7,9 кв.м., належний ОСОБА_2 на праві приватної власності.
В обґрунтування вимог вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.1995, який розірвано 18.04.2012. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачу на підставі договору дарування від 22.11.1995 належав на праві приватної власності нерухоме майно: житловий будинок з прибудовами літ.А-1, сараю (літ.Б), погрібу (літ.Г), гаража-майстерні (літ.Д), огорожи (№2,3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час право власності на вказаний будинок зареєстроване за відповідачем. Позивач постійно проживає в даному будинку, зареєстрований в ньому з 04.12.1976 і по сьогоднішній день. 17.04.2002 на підставі договору дарування позивачем було подаровано даний житловий будинок відповідачу. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 протягом 10-ти років відкрито безперервно користується вказаним будинком, доглядає за ним, сплачує платежі, проводить його поточний ремонт, просить визнати право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.
Позивач та його представник адвокат Бодашко О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача адвокат Ульянов С.М. просив відмовити у позовній заяві з підстав, викладених у відзиві на позов.
Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
У зв"язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.
Як роз`яснено у пунктах 9,11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.1995, який розірвано 18.04.2002. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітніх дітей не мають.
Позивачу на підставі договору дарування від 22.11.1995 належав на праві приватної власності нерухоме майно: житловий будинок з прибудовами літ.А-1, сараю (літ.Б), погрібу (літ.Г), гаража-майстерні (літ.Д), огорожи (№2,3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку позивач зареєстрований з 04.12.1976 і по сьогоднішній день постійно проживає.
17.04.2002 на підставі договору дарування позивачем було подаровано даний житловий будинок відповідачці. Вказуючи, що з моменту відчуження ОСОБА_1 протягом 10-ти років відкрито безперервно користується вказаним будинком та утримує його, просить визнати право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.
Вирішуючи позов, суд враховує, що відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає,що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Аналогічна правова позиція наведена у постановахі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 306/1978/16-ц, 03 квітня 2019 року у справі № 206/1441/17.
Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для набуття права власності на спірне нерухоме майно за давністю володіння, так як позивач не міг не знати про те, що спірне нерухоме майно знаходиться у власності відповідачки після відчуження останній спірного майна самим позивачем за договором дарування від 17.04.2002, який не визнаний недійсним, а отже є чинним.
Судом також встановлено та не заперечувалося позивачем, що позивач користується спірним житловим будинком зі згоди відповідачки як власника будинку. Таким чином, позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірниммайном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, тому позов не підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
ГОЛОВУЮЧИЙ:
Дата виготовлення повного тексту рішення 28.05.2019 року.
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3