КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/7115/19 Головуючий у І інстанції Скрипник О.Г.
Провадження №22-ц/824/8120/2019 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:Таргоній Д.О., Приходька К.П., Журби С.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей,

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, апеляційний суд, -

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною заявою, посилався на те, що він із ОСОБА_3 з 16 листопада 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З початку 2018 року сторони разом не проживають.

Оскільки малолітні діти проживають разом із заявником, боржник матеріальної допомоги не надає вже протягом року, тому ОСОБА_1 просив видати судовий наказ про стягнення із ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо, що разом складає 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 рокувідмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу.

Не погоджуючись з ухвалою представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до Святошинського районного суду м. Києва для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що заявником не підтверджено місце проживання дітей разом з батьком.

Вважає, що заявник надав суду належні та достатні докази, підтверджуючі цю обставину.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що підтвердження щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком ОСОБА_3 не надав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам процесуального права та матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 163 ЦПК України ;до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_3 посилався на те, що двоє малолітніх дітей, на утримання яких він просить стягнути аліменти, проживають разом із ним та повністю перебувають на його утриманні.

В заяві про видачу судового наказу ОСОБА_3 зазначив перелік додатків, а саме: копія паспорту та ІПН заявника; копія паспорту та ІПН боржника; копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; копія довідки про реєстрацію місця проживання заявника; копії довідок про реєстрацію місця проживання малолітніх дітей; копія довідки про реєстрацію місця проживання боржника; копія довідки від 06.02.2019 № 28 про те, що ОСОБА_4 є учнем 5- А класу в ЗЗСО №230 Святошинського району м. Києва та копія довідки від 06.02.2019 № 29 про те, що ОСОБА_5 є учнем 2-Б класу в ЗЗСО №230 Святошинського району м. Києва; копія витягу з договору про надання правової допомоги від 03.04.2019 №03/04/19-1; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката О.В. Карнаух; копія з витягу ЄРАУ щодо адвоката О.В. Карнаух; оригінал ордеру на надання правової допомоги заявнику (у примірнику для суду - оригінал, для іншої сторони - копія).

Однак, в матеріалах справи міститься лише довідка про реєстрацію місця проживання боржника (а.с. 6), в той час як усіх перелічених доказів, на підтвердження обставини щодо проживання дітей разом з батьком, додано не було.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у видачу судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України, оскільки ОСОБА_3 не було додано до заяви документів або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, до апеляційної скарги вищевказані докази також не були долучені.

Доводи апеляційної скарги про те, процесуальне законодавство та ст. 163 ЦПК України не містить вичерпного переліку доказів, які підтверджують обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються змістом ч. 3 ст. 163 ЦПК України, яка вказує на необхідність підтвердження обставин, викладених у заяві про видачу судового наказу.

Ч. 5 ст. 183 СК України вказує на обставину, яка має бути підтверджена, оскільки право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той з батьків чи законних представників, з ким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Д.О. Таргоній

С.О. Журба

К.П. Приходько