№ 209/4192/18
№ 2/207/752/19
23 травня 2019 року Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська у складі:
головуючого судді Тюлюнової В.Г.,
при секретарі Куцевол Л.В.
за участі представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та стягнення на предмет іпотеки,-
22.12.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та стягнення на предмет іпотеки, передано до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за територіальною юрисдикцією.
07.03.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі.
07.03.2019 року ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.
19.04.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Суд, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини по справі, взявши до уваги пояснення представника позивача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити.
Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).
Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Достовірними, відповідно дост.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що 24.01.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було досягнуто згоди та укладено наступні договори:
- Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення (вбудоване-прибудоване приміщення АДРЕСА_3 , що засвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Продуган М.А. та зареєстровано в реєстрі за № 156.
- Договір позики грошових коштів на суму 220 560 (двісті двадцять тисяч п`ятсот шістдесят) грн.. 00 коп,. що засвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М . А . та зареєстровано в реєстрі за № 162. Відповідно до умов договору, Позичальник зобов`язаний повернути до 31.12.2015р. суму у гривнях, що буде еквівалентна 19 000 (дев`ятнадцяти тисячам) доларів США за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками міста Дніпроджержинська (мовою оригінала) станом на день повернення, та до 30.04.2016р. суму у гривнях, що буде еквівалентна 6 948 (шести тисячам дев`ятсот сорок вісім) доларів США 24 центам за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками міста Дніпроджержинська (мовою оригінала) станом на день повернення (копія договору надається, оригінал договору знаходиться у Позивача). Цей договір вступив в силу і вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження факту передачі грошей Позичальник видав Позикодавцеві розписку.
Відповідно до п.7 Договору позики від 24.01.2014р., Позикодавець має право звернути стягнення на будь-яке майно Позичальника на яке, згідно з законодавством України, може бути звернене стягнення.
Відповідно доп.4.1, 4.2, 5.1 Іпотечного договору від 24.01.2014р., за рахунок Предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольняти свої вимоги за договором позики та договором купівлі-продажу у повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу та інших платежів, витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і звернення стягнення на Предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобов`язання та/або іпотечного договору.
У разі невиконання зобов`язань за договором позики, договором купівлі-продажу та/або цим договором, Іпотекодержатель має право достроково стягувати суми боргу за договором купівлі-продажу та/або позики незалежно від встановленого строку виконання зобов`язання та задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором може звернути стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду.
Відповідно до п.5.1 р. 5 Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором може звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.
Судом встановлено, що сторони, підписавши Іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо права Позивача звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на Предмет іпотеки.
З пояснень представника позивача вбачається, що станом на сьогодні відповідач свої зобов`язання не виконує як за Договором купівлі-продажу, що також підтверджується заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська по цивільній справі № 209/1958/15-ц від 11.08.2015 року так і за Договором позики, грошових коштів не повернув. З метою повернення заборгованості за Договором позики від 24.01.2014р., неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити заборгованість. 07.11.2018р., позивач, направив на відому йому адресу відповідача повідомлення - вимогу в якому просив сплатити борг в повному обсязі, а у разі не усунення порушеного зобов`язання він змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки позивачу. Проте, відправлений лист був повернутий на адресу ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням часу зберігання. Заборгованість відповідача перед позивачем за Договором позики становить становить 25 948 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сорок вісім) доларів США 24 центи, що за курсом Національного банку України еквівалентно 725 404, 85 грн. (сімсот двадцять п`ять тисяч чотириста чотири грн.. 85 коп. Представник позивача також зазначив, що існуюча заборгованість по Договору позики від 24.01.2014р., значно перевищує вартість Предмету іпотеки і зазначена сума боргу за Договором позики не може бути повністю покрита іпотечним майном. У зв`язку з чим відповідачки зобов`язана сплатити на користь позивача частину основного зобов`язання по Договору позики, яка не покривається вартістю заставленого майна обумовленого Іпотечним договором в розмірі 605 964,85 грн. (725 404,85 грн. - 119 440,00 грн. = 605 964,85 грн.).
Позивачем не подано доказів, які б були відхилені судом.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 було порушено умови договору позики та в повному обсязі не повернуто позичені кошти у встановлений договором строк, чим порушено майнові права Романюхи О.А., за захистом яких він звернулася до суду.
Позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики регулюються нормами ЦК України.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться.
Відповідно до п.1. ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За правилами cт. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визнаного змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Приписами статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі набуття заставодержателем права власності на предмет застави. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У ст. 12 Закону України "Про іпотеку" вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Положеннями п. 39 Постанови пленуму ВСУ № 5 від 30.04.2012 року, передбачається, що «…суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотеко держателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотеко держатель а підставі частини другої статті 16 ЦК України маж право вимагати застосування його судом.»
Судом встановлено, що відповідач не виконала зобов`язання за Договором позики належним чином та у встановлений строк, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення (вбудоване-прибудоване приміщення АДРЕСА_3, загальною площею 207,0 (двісті сім цілих нуль десятих) кв.м. та стягнення боргу за договором позики в розмірі 605 964,85 грн., що не покривається предметом іпотеки.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у у зв`язку з задоволення позову покладаються на відповідача (3000 (три тисячі) грн. витрати на правову допомогу, 7254,05 (сім тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 5 коп. судового збору за подання позову, 352, 40 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову).
Керуючись ст.ст. 4,10, 12, 13, 77, 79-81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.328, 526, 575, 589, 590, 593, 610, 611,625, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 12, 33, 36, Закону України "Про іпотеку"суд, -
Позов задовольнити повністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за Договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Визнати право власності за ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 (місце проживанням АДРЕСА_6 ) на Предмет іпотеки - нежитлове приміщення (вбудоване-прибудоване приміщення АДРЕСА_3 загальною площею 207,0 (двісті сім цілих нуль десятих) кв.м.
Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 (місце проживанням АДРЕСА_6 )решту суми від основного зобов`язання за Договором позики від 24.01.2014р. за реєстром № 162 в розмірі 605 964,85 (шістсот п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн.. 85 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_7 ), на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 (місце проживанням АДРЕСА_6 ), 3000 (три тисячі) грн.. витрати на правову допомогу, 7254,05 (сім тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 5 коп. судового збору за подання позову, 352, 40 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо Дніпровському апеляційному суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.
Головуючий суддя Тюлюнова В.Г.