ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6282/18

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/228/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Герасименко Ю.О.,

за участю: ОСОБА_2, представника відповідача Мітасової Ю.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 листопада 2018 року, ухвалене в складі судді Логвіної Т.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

дата складання повного тексту: 19 листопада 2018 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ЧМР про визнання протиправним та скасування п.14 рішення Чернігівської міської ради №31/VII-24 від 31 травня 2018 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам».

Позовні вимоги мотивовані тим, що пунктом 31 рішення ЧМР від 29 вересня 2011 року «Про надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам в межах м.Чернігова» (13 сесія 6 скликання) управлінню капітального будівництва ЧМР було затверджено проект відведення та передано в постійне користування земельну ділянку площею 0,0125 га по АДРЕСА_1 для будівництва продовольчого магазину. На підставі даного рішення видано державний акт про право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1, а 04 жовтня 2012 року п.1.1 рішення ЧМР №255 «Про будівництво» Управлінню було затверджено і надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки площею 0,0125 га по АДРЕСА_1.

В подальшому, 02 червня 2016 року, між позивачем, як інвестором, та Управлінням капітального будівництва ЧМР, як замовником, було підписано Інвестиційну угоду, предметом якої став збір матеріалів, оформлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проектування та будівництва продовольчого магазину по АДРЕСА_1. Позивачем було здійснено оплату витрат по отриманню декларації про початок виконання будівельних робіт від 02 вересня 2016 року, виданої Управлінню для будівництва магазину продовольчих товарів, а 06 вересня 2016 року між позивачем, підрядником та Управлінням був укладений Акт передачі майданчика під будівництво по АДРЕСА_1, яким земля передана позивачу для будівельних робіт.

Однак, Чернігівська міська рада п.14 рішення № 31/VІІ-24 від 31 травня 2018 року визнала п.31 рішення ЧМР від 29 вересня 2011 року, яким Управлінню в постійне користування надано земельну ділянку, таким, що втратив чинність і такі дії порушують права позивача та є протиправним.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачем не надано доказів, що саме Управління капітального будівництва ЧМР звернулося щодо переоформлення чи припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою, або ж настали будь-які юридичні факти, передбачені п.«а» - «є» ст.141 ЗК України, та наявності судового рішення щодо вилучення спірної земельної ділянки із постійного користування Управління.

ОСОБА_2 зауважує, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (п.5 Рішення №7-рп/2009 Конституційного Суду України). Як зазначає позивач, така ж позиція була висловлена ВС України, викладеній у постанові від 04 листопада 2015 року, відповідно до якої суд погодився, що системний аналіз положень Конституції України і Законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень, окрім скасування чи внесення змін до своїх попередніх рішень, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Також особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на ту обставину, що ЧМР не дотрималась приписів норм чинного законодавства, зокрема Земельного Кодексу України та ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки цими нормами не передбачено повноважень органу місцевого самоврядування в частині припинення прав юридичних та фізичних осіб, у тому числі прав на постійне користування земельними ділянками, внаслідок чого було порушені права позивача, як інвестора будівництва на цій земельній ділянці згідно Інвестиційної угоди від 02 червня 2016 року, укладеної між Управлінням капітального будівництва ЧМР та позивачем.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що йому незрозуміло про який «інший спосіб захисту» його прав інвестора написано в останньому абзаці мотиваційної частині оскаржуваного рішення, адже суд так і не дав відповіді, чи порушені відповідачем права позивача, як інвестора.

У наданий судом строк Чернігівською міською радою подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що в квітні 2018 року Управління капітального будівництва ЧМР звернулося з письмовим зверненням №379 до міського голови з проханням припинити право постійного користування та вилучити 8 земельних ділянок, в числі яких була земельна ділянка, площею 0,0125 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1. Тобто, підставою для прийняття оспорюваного рішення є добровільне звернення Управління щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою. Також звертає увагу, що Інвестиційна угода була підписана з Управлінням капітального будівництва, яке є самостійним структурним підрозділом ЧМР - виконавчим органом міської ради, спори на підставі п.6.3 Інвестиційної угоди розглядаються у чинному порядку в Господарському суді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України та ст.142 ЗК України. Зазначив, що Управління капітального будівництва ЧМР є самостійним структурним підрозділом - виконавчим органом міської ради, з яким позивач уклав інвестиційну угоду від 02 червня 2016 року, у зв'язку з чим не позбавлений можливості захистити свої права інвестора у іншій спосіб, передбачений чинним законодавством.

З таким висновком колегія суддів Чернігівського апеляційного суду повністю погоджується виходячи з наступного.

Згідно ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, які передбачені статтею 12 цього Кодексу.

Згідно зі ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу і зобов'язані діяти відповідно до принципів земельного законодавства, вказаних в статті 5 цього Кодексу, одним з яких є забезпечення рівності права на землю громадян та забезпечення гарантій прав на землю.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівської міської ради від 29 вересня 2011 року 13 сесії 6 скликання, зокрема п.31, Управлінню капітального будівництва Чернігівської міської ради затверджено проект відведення та надано земельну ділянку в постійне користування площею 0,0125 га, по АДРЕСА_1 для будівництва продовольчого магазину (землі житлової та громадської забудови) (а.с.9, 45).

На підставі даного рішення 15 серпня 2012 року Управлінню було видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Рішенням Чернігівської міської ради від 04 жовтня 2012 року №255 затверджено та надано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки: Управлінню капітального будівництва ЧМР для будівництва магазину продовольчих товарів по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка знаходиться в постійному користуванні (а.с.11).

Між Управлінням, як замовником, та ОСОБА_2, як інвестором, 02 червня 2016 року було укладено Інвестиційну угоду предметом договору якого є збір вихідних матеріалів, оформлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проектування та будівництва продовольчого магазину по АДРЕСА_1 (ас12-14).

Управлінням подано декларацію про початок виконання будівельних робіт (а.с.17-18).

Між ОСОБА_2 та представником технічного нагляду забудовника 06 вересня 2016 року було укладено акт передачі майданчика під будівництво (а.с.15).

18 квітня 2018 року Управління звернулось до міського голови з питанням про припинення права постійного користування та вилучення 8 земельних ділянок, в тому числі земельної ділянки площею 125 кв.м. в АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_1 (а.с.46).

Пунктом 14 рішення Чернігівської міської ради від 31 травня 2018 року (31 сесія 7 скликання) пункт 31 рішення Чернігівської міської ради від 29 вересня 2011 року «Про надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам в межах м. Чернігова» (13 сесія 6 скликання) у частині надання управлінню капітального будівництва Чернігівської міської ради земельної ділянки в постійне користування, площею 0,0125 га, по АДРЕСА_1, для будівництва продовольчого магазину, визнано таким, що втратив чинність (а.с.47).

Відповідно до ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Пунктом «а» ч.1 ст.141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Таким чином, законною та правомірною підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою є однозначне волевиявлення землекористувача у формі належним чином оформленої його заяви до суб'єкта, який здійснює функції власника земельної ділянки. Припинення прав землекористувача має здійснюватися шляхом ухвалення власником земельної ділянки відповідного рішення з вказівкою конкретних правових підстав припинення прав на землю, визначених ст.141 ЗК України.

Враховуючи, що Управління капітального будівництва ЧМР подало клопотання до Чернігівської міської ради про припинення права постійного користування земельної ділянки площею 125 кв.м. в АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_1, суд доходить висновку, що відповідач самостійно розпорядився своїм законним правом на відмову у користуванні земельною ділянкою. Приймаючи рішення 31 травня 2018 року Чернігівська міська рада діяла в межах свої повноважень та без порушень норм Закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано категорію та складність справи розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, заслуговують на увагу, оскільки

Згідно п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем не надано доказів, що саме Управління капітального будівництва ЧМР звернулося щодо переоформлення чи припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою спростовуються матеріалами справи (а.с.46).

Доводи ОСОБА_2, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, ґрунтуються на невірному розумінні позивачем норм права та його суб'єктивного їх тлумачення, адже механізм добровільної відмови від права постійного користування земельною ділянкою передбачений у ст.142 ЗК України.

Посилання ОСОБА_2, що йому незрозуміло про який «інший спосіб захисту» його прав інвестора написано в останньому абзаці мотиваційної частині оскаржуваного рішення, адже суд так і не дав відповіді, чи порушені відповідачем права позивача, як інвестора, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що правовідносини позивача і Управління капітального будівництва ЧМР виникли на підставі Інвестиційної угоди, підписаної 02 червня 2016 року, предметом якої є збір матеріалів, оформлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проектування та будівництва продовольчого магазину, то вирішити питання відшкодування понесених втрат, за умови наявності порушень умов Угоди, позивач вправі вирішити у встановленому законом порядку.

Інші доводи апелянта зводяться до цитування правових норм матеріального та процесуального права.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2019 року.

Головуючий: Судді: