Справа № 540/244/17
Номер провадження 2/540/236/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Косик С.М.

за участю секретаря Ткач Н.М.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,

відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 21.05.2019 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в:

в березні 2017 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом з наступним уточненням позовних вимог (а.с.166), посилаючись на те, що 22.02.2005 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб та за час спільного проживання за спільні кошти окрім іншого майна було придбано квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ 2107, 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 зеленого кольору. Крім цього, під час спільного проживання було придбано комплекти меблів, телевізор, котел опалювальний, пральна машина. Протягом останніх кількох місяців між ним та відповідачкою спільне сумісне життя не складалося, остання повідомила що має намір розірвати шлюб та щоб він виселявся з квартири. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати за ним право власності на НОМЕР_2 частину автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, зеленого кольору та право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , право власності на Ѕ частину спільного майна, а саме: комплект меблів, а саме диван з двома кріслами вартістю 2500, 00 грн, комплект меблів ,а саме диван з двома кріслами вартістю 2000,00 грн, телевізор «Sony», вартістю 3000,00 грн., котел оплювальний двоконтурний «Vesten» вартістю 5000,00 грн. пральну машину «Samsung» вартістю 3000,00 грн.

Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 28.03.2017 р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 Машівського району АДРЕСА_3 області та легкового автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, зеленого кольору, що належить ОСОБА_3 (а.с.29 т.1).

Від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких вона не погоджується з позовом з тих підстав, що квартира АДРЕСА_2 була придбана нею за власні кошти та є її особистою власністю. Автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску був придбаний ОСОБА_3 у 2007 році за кошти отримані за кредитним договором «Іпотечний кредит» на суму 49980 грн. і предметом іпотеки згідно договору була належна їй квартира АДРЕСА_2 . Кредитні кошти вона сплачувала особисто за рахунок власних доходів. Вказаний автомобіль використовувався позивачем так як відповідачка не має посвідчення водія. Після продажу автомобіля 18.05.2016 р. кошти від продажу були використані на спільні потреби їх сім`ї. Позивачу було відомо про продаж автомобіля, але претензій з даного приводу не було. У зв`язку з наведеним відповідачка просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с.58-63 т.1).

22.12.2017 р. від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву, у якому із наведеними позивачем обставинами та правовими підставами позову відповідачка не погоджується та заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважає, що вартість майна позивачем надумана, не підтверджена доказами та не визнається відповідачкою, оскільки ним не вказано джерело та час придбання переліченого ним майна, а саме техніки та меблів, не вказано якими правовстановлюючими документами підтверджується наявність спірного майна та не надав доказів факту придбання його у період шлюбу, що давало б підстави вважати спільною сумісною власністю та подальший його поділ (а.с.190-192 т.1).

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснив, що квартира була придбана разом з дружиною відповідачем по справі у шлюбі, але оформили на дружину, яка в послідуючому переробила на своє ім`я усі документи. Гроші він з відповідачем давали його бувшій дружині, яка була також власником спірної квартири та разом з ним продавцем за договором купівлі-продажу. Автомобіль був проданий дружиною ще коли вони були в шлюбі та остання пояснила що в неї кредити, а тому він не став забирати автомобіль в покупців. Меблі та техніку вони придбавали разом, але документи усі забрала відповідачка. Він дійсно сплачував аліменти на свою доньку, але відповідачка також має двох дітей, яким він допомагав.

Відповідач та її представник позов не визнали, пояснивши, що ОСОБА_3 придбала квартиру у позивача та членів його сім`ї за власні кошти, які отримала від продажу іншої квартири в 2004 році та в цьому ж році, до укладення шлюбу з позивачем, придбала квартиру в Кульчицьких, проте оформлення правочину затягнулося через проживання в помешканні неповнолітньої доньки позивача. Виручених коштів вистачило на спірну квартиру, які вона віддала позивачу та іншим двом продавцям. Пояснила, що прибудову робили разом з позивачем, оскільки в неї двоє дітей, внуки, які перебували на її утриманні, позивач працював, але сплачував аліменти та хворів, а тому його коштів не вистачало, все вона придбавала та робила сама.

Щодо автомобіля, відповідач пояснила, що транспортний засіб був дійсно придбаний в шлюбі з позивачем за її особисті - кредитні кошти, але в травні 2016 року автомобіль проданий нею та позивачем, оскільки потрібні були кошти на лікування позивача, по генеральному дорученню гр.Штрикуль, які в лютому 2017 року відчужили вказаний автомобіль, що відповідач не приховує. Також відповідач повідомила, що техніку та меблі були нею придбано до шлюбу з позивачем та перевезені на спірну квартиру з її квартири, яку вона продала в 2004 році, телевізор придбаний її дочкою, котел вона купляла в шлюбі з позивачем, оскільки старий котел зламався, але за її кошти.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до такого висновку.

Установлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.68 т.1) між сторонами 22.02.2005 року укладено шлюб, який розірвано 09.02.2017 року рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 09.02.2017 р. (а.с.40,41 т.1).

Як убачається з копії договору купівлі-продажу від 09.08.2005 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових праві на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 7-10 т.1), 09 серпня 2005 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та неповнолітня ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 , інвентаризаційна вартість квартири складає 9013,00 грн.

Вказана квартира придбана відповідачем за час шлюбу з позивачем та єдиним власником квартири зазначена відповідач ОСОБА_3 .

За час шлюбу сторони здійснили прибудову до спірної квартири, що відповідачем не оспорюється, за висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 1092/1093 від 08.10.2018 року прибудова площею до квартири 7/50 частин та її вартість складає 55164,00 грн, ринкова вартість квартири складає 392730,00 грн (а.с.83-101 т.2).

За індивідуальними відомостями про застраховану особу, наданими Пенсійним фондом України (а.с.47-54 т.1) ОСОБА_1 працював в ПАТ «Полтаваобленерго», Філії управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ «Укргазвидобування» та в період часу з 2000-2013 роки отримав заробітну плату в розмірі: 3571,87 грн в 2000 році, 3476,33 грн в 2001 році, 4416,27 грн в 2002 році, 7469,92 грн в 2003 році, 9494,73 грн в 2004 році, 13076,40 грн в 2005 році,17642,38 грн в 2006 році, 23722,89 грн в 2007 році, 29981,80 грн в 2008 році, 36150,49 грн в 2009 році та 40887,73 грн в 2010 році.

Згідно з довідкою Машівської філії ПАТ «Полтаваобленерго» від 04.01.2017 року (а.с.55 т.1) ОСОБА_1 за 2003-2005 роки отримав заробітну плату на загальну суму 23478,33 грн.

Відповідач ОСОБА_3 14.08.2003 року зареєстрована як фізична особа підприємець та 25.01.2013 року у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрито картковий рахунок, станом на 10.04.2017 року залишок коштів на якому складає 43547,38 грн, не виконаних зобов`язань перед банком ОСОБА_3 не має (а.с.79-81 т.1).

За договором купівлі-продажу від 21.08.2003 року відповідач ОСОБА_7 придбала квартиру за АДРЕСА_4 а.с.67 т.1), яку продала 19.05.2004 року за 12233,00 грн (а.с.60 т.1).

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 487/9384/14-ц, провадження № 61-6839св18.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними.

Згідно ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу, позивач та відповідач працювали та мали можливість придбати квартиру, а тому суд приходить до висновку про визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя з визнанням ідеальних часток подружжя на майно в розмірі Ѕ частки кожному.

Пунктами 1-3 ч.1 ст.57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; або набуте за кошти, які належали їй, йому, особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти, або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 право власності на автомобіль ВАЗ 2107 1452 ( НОМЕР_5 ) № двигуна НОМЕР_6 07.07.2017 року зареєстровано за ОСОБА_8 (а.с.43-45 т.2).

Оскільки спірний автомобіль перебуває у власності інших осіб, що підтверджується матеріалами справи, він не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому не підлягає поділу між подружжям.

Свідок ОСОБА_9 показав, що донька відповідачки є його дружиною та він обізнаний, що автомобіль ВАЗ проданий за спільною згодою позивача та відповідача та вже після продажу позивач пропонував йому запчастини.

ОСОБА_10 показав суду, що автомобіль купляла відповідач в кредит та в 2016 році бачив як Кульчицькі стояли з людьми, яких відповідач назвала покупцями на автомобіль.

Розглядаючи вимогу позивача про поділ меблів та техніки, суд уважає за неможливе включити в перелік, що підлягає поділу майно, щодо якого відсутні докази придбання його під час шлюбу, оскільки відповідач заперечує такий факт і такі доводи не спростовані, а саме комплекти меблів, телевізора «Sony», пральної машини «Samsung».

Водночас з пояснень сторін в судовому засіданні установлено, що котел оплювальний двоконтурний «Vesten» вартістю 5000,00 грн. установлений в квартирі за час шлюбу. Вартість котла відповідачем не спростована.

Суд відхиляє доводи відповідачки про придбання квартири та котла за особисті кошти, оскільки остання в судовому засіданні не заперечувала того, що позивач працював та під час оформлення спірної квартири нею були передані кошти за квартиру позивачеві та його колишній дружині, а тому позивач мав кошти для придбання квартири.

За змістом ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Водночас квартиру, за виручені кошти від якої згідно з доводами відповідачки вона придбала квартиру в Кульчицьких, відповідачка продала в 2004 році, до укладення шлюбу з позивачем та доказів наявності в неї коштів від вказаної квартири на час придбання спірної, суду не надано.

Суд відхиляє покази свідків ОСОБА_11 яка показала, що знає сім`ю Кульчицьких, які розійшлися та продали квартиру ОСОБА_12 , яка позичала в неї гроші на квартиру та ремонт, та вже пізніше ОСОБА_13 вийшла заміж за ОСОБА_14 , оскільки судом установлено що квартира придбана сторонами під час шлюбу.

Також суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_15 , яка показала, що відповідачка за особисті кошти придбала квартиру в сім`ї ОСОБА_16 , оскільки чинне законодавство України не передбачає підтвердження наявності чи відсутності грошових зобов`язань осіб показами свідків.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 142, 209-241, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , з визначенням ідеальної частки кожного в розмірі Ѕ.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право спільної часткової власності на котел опалювальний двоконтурний «Vesten», з визначенням ідеальної частки кожного в розмірі Ѕ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи в розмірі 4576,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Саврань Савранського району Одеської області, зареєстроване місце проживання (згідно паспортних даних): АДРЕСА_5 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_7 , виданий Машівським РВ УМВС України в Полтавській області 04.01.2000 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Повний текст Рішення складено 29.05.2019 року.

Суддя С.М.Косик