єдиний унікальний номер справи 546/991/14-ц
номер провадження 4-с/546/5/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року місто Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участі секретаря судового засідання Коваленка А.В.,

представника скаржника Варавіна С.Д.,

представника відділу державної виконавчої служби Горбульова А.В.,

стягувачки Гноєвої ОСОБА_1 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Копичко Тетяни Дмитрівни,

ВСТАНОВИВ:

01.03.2019 боржник ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Автозаводського відділу ВДВС м. Кременчука, у якій просив поновити строк для оскарження постанови державного виконавця та визнати дії головного державного виконавця по винесенню постанови від 01.10.2018 про накладення на нього штрафу в сумі 37047,98 грн. неправомірними та скасувати цю постанову.

Скарга обґрунтована тим, що 18.02.2019 він дізнався про оскаржувану постанову, якою на нього накладено штраф у розмірі 50% від заборгованості зі сплати аліментів за три роки. Скаржник вважає невірним розрахунок заборгованості за вказаний період, посилається на те, що добровільно перераховував кошти стягувачці, вважає, що положення ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній редакції можуть бути застосовані лише щодо заборгованості, яка виникла після 28.08.2018.

У судовому засіданні представник Автозаводського ВДВС м. Кременчука Горбульов А.В. заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки згідно ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Представник скаржника заперечував проти задоволення клопотання, пояснивши, що ст. 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця до місцевого суду у порядку цивільного судочинства. Будь-яких обмежень стаття не містить. Вважає, що скаржник має право оскаржити постанову про накладення штрафу як до адміністративного суду на підставі ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», так і до місцевого суду на підставі ст. 447 ЦПК України.

Стягувачка щодо заявленого клопотання поклалася на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників справи, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.447, ч.2, 3 ст.451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 12.02.2015 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №546/991/14-ц, виданим 22.12.2014 Решетилівським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.08.2014 і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

01.10.2018 постановою про накладення штрафу старшим державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Копичко Тетяною Дмитрівною за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, на ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості - 74 095,96 грн, що станом на 01.10.2018 складає 37 047,98 грн.

Ця постанова є предметом оскарження.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 цього Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та/або штрафів згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 279/3458/17-ц, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Приймаючи до уваги те, що спір між сторонами виник з приводу постанови державного виконавця щодо накладення штрафу на боржника у виконавчому провадженні, суд вважає, що вказаний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи положення п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд вважає за необхідне закрити провадження по скарзі, роз`яснивши заявнику право звернутись із вказаними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.255, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Копичко Тетяни Дмитрівни закрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 його право на оскарження дій державного виконавця з питань накладення штрафу в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.В. Лизенко