П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року місто Київ

справа № 760/9993/16-ц

провадження №22-ц/824/5157/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Кравець В.А. , Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Платинум Банк»

відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Швець Руслан Олегович

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Платинум банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - Грошової Світлани Василівни

на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 21 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л.А.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зобов`язання вилучити запис про обтяження нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У червня 2016 року ПАТ КБ «Платинум Банк» звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зобов`язання вилучити запис про обтяження нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30 січня 2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № 3.08012165.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору кредитор на умова цього Договору надає позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 100 000, 00 Доларів США на строк кредитування 120 місяців, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 9,99 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання у повному обсязі.

В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 30 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 був укладений Іпотечний договір №3.08012165.

Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору іпотекодавці передають, а іпотекодержатель приймає в іпотеку житлову нерухомість, а саме: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0757 га, кадастровий номер - НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям, та будинок АДРЕСА_1 , розташований на цій земельній ділянці, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 70,30 кв.м. загальною площею 100,00 кв.м.

На майно, що передане в іпотеку банку, приватним нотаріусом Ковальчук С.П. було внесено до відповідних реєстрів запис про обтяження його забороною на відчуження та запис про обтяження іпотекою.

Рішенням Солом`янського районного суду від 3 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_1 був задоволений частково, визнано недійсним Іпотечний договір в частині укладення між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2

Постановою Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року судові рішення в справі були скасовані, а в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Однак, скориставшись тим, що ухвалене рішення набрало законної сили, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 07 грудня 2015 року уклали Договір купівлі-продажу,посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., за яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 1/2 частину частини житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки, що були предметом іпотеки.

31 березня 2016 року з метою перевірки наявності записів про обтяження 1/2 частини нерухомого майна, переданого в іпотеку ОСОБА_2 , банк отримав інформацію про внесення 15 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. записів до державного реєстру заборони на відчуження, а саме:

-заборона на відчуження 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , власник ОСОБА_1 (номер запису про обтяження 13702299);

-заборона на відчуження 1/2 частини житлового будинку, власник ОСОБА_1 (номер запису про обтяження 13702046).

Ці обтяження були внесені до повного виконання зобов`язань за попереднім договором № 653, посвідченим 15 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Швецем Р.О. Обтяжувачем 1/2 частини земельної ділянки та житлового будинку виступила ОСОБА_3 .

Вважає, що внесенні приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Швецем Р.О. записи про обтяження забороною на відчуження 1/2 частини нерухомого майна, що є предметом іпотеки, суперечать вимогам закону, оскільки іпотека є дійсною з підстав скасування ухвалених судових рішень, які дали можливість відповідачам вчинити ці дії.

Крім того, вважає, що ОСОБА_1 , отримавши у власність Ѕ частину нерухомого майна, що є предметом іпотеки, набула статусу іпотекодавця, який має всі права і несе всі обов`язки за Іпотечним договором №3.08012165 від 13 січня 2008 року у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Зазначив, що записи про обтяження нерухомого майна забороною на відчуження були внесені приватним нотаріусом ОСОБА_5 . 15 березня 2016 року, тоді як рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року скасовано 10 лютого 2016 року постановою Верховного Суду України.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Платинум Банк» до ПН КМНО Швеця Р.О., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зобов`язання вилучити запис про обтяження нерухомого майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, ПАТ «Платинум Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» - Грошової С.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суд неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для її вирішення, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував правові позиції, викладені Верховним Судом України у цивільних справах №6-53цс15, 6-63цс15 та 6-11цс15 від 13 травня 2015 року. Суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Крім того зазначив, що записи про обтяження нерухомого майна забороною на відчуження були внесені приватним нотаріусом ОСОБА_5 . 15 березня 2016 року, тоді як рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 3 червня 2015 року скасоване 10 лютого 2016 року постановою Верховного Суду України. Існування заборон на відчуження, які внесені приватним нотаріусом Швець Р.О. 15 березня 2016 року відносно Ѕ частини нерухомого майна, що складається з земельної ділянки та житлового будинку та перебуває в іпотеці у ПАТ «Платинум Банк», позбавляють банк права на пріоритетне задоволення своїх вимог за рахунок всього майна у разі неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне і обґрунтоване. Залишити без змін.

В судове засідання приватний нотаріус КМНО Швець Р.О., ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.2 а.с.133, 134, 135), причини своєї неявки не повідомили, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник позивача - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 . проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 30 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит №3.08012165.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору відповідачу ОСОБА_2

був наданий кредит у розмірі 100000 доларів США на строк кредитування 120 місяців під 9,99% річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 30 січня 2008 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір № 3.08012165.

Відповідно до п.1.1 Іпотечного договору іпотекодавці передають, а іпотекодержатель приймає в іпотеку житлову нерухомість, а саме: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0757 га, кадастровий номер - НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодацям на підставі: Ѕ частини - Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30 серпня 2005 року, на підставі рішення Київської міської ради від 18 листопада 2004 року за № 700-1/2110, та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 06-7-01587; -1/2 частини - Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 , виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 30 серпня 2005 року, на підставі рішення Київської міської ради від 18 листопада 2004 року за № 700-1/2110, та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею договорів оренди землі за № 06-7-01588;

та житловий будинок АДРЕСА_1 цій земельній ділянці, та знаходиться за адресою: м.Київ, пров.Каменярів, житловою площею 70,30 квм., загальною площею 100,00 кв.м. та належить Іпотекодавцям на підставі: Ѕ частини - Свідоцтво про право власності на спадщину за законом, посвідчене 15 березня 1989 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 9н-325 ( номер спадкової справи 6114), зареєстрованого 15 червня 1989 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації та записане в реєстровій книзі за № 27919; - 1/ 2 частина - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 15 березня 1986 року державним нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори, за реєстровим № 9н-325 ( номер спадкової справи 6114), зареєстрованого 15 червня 1989 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації та записане в реєстровій книзі за № 27919.

Відповідно до витягу з реєстру іпотек № 18418208 від 6 травня 2008року та реєстру заборон відчуження № 18418228 від 6 травня 2008 року, у зв`язку з передачею зазначеного майна в іпотеку, приватним нотаріусом Ковальчук С.П. було внесено до реєстрів записи про обтяження майна забороною на відчуження та запис про обтяження іпотекою.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, відповідач ОСОБА_2 станом на 31 травня 2016 року заборгував банку за умовами договору 2250127 грн.47 коп.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 3 червня 2015 року був частково задоволений позов відповідачки ОСОБА_1 та визнано недійсним Іпотечний договір в частині його укладення між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2

Рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 1 вересня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року.

Постановою Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року ухвалені у справі судові рішення були скасовані, у позові ОСОБА_1 було відмовлено.

Крім того, судом установлено, що 7 грудня 2015 року був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 продав відповідачці ОСОБА_1 Ѕ частини земельної ділянки та Ѕ частини житлового будинку, що були предметом іпотеки.

15 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений попередній договір № 653 про купівлю-продаж нерухомого майна, а саме: Ѕ чистини будинку та частини земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., яким відповідно до умов договору, були внесені два записи до державного реєстру заборони на відчуження зазначеного нерухомого майна.

Згідно з п.7 попереднього договору від 15 березня 2016 року ОСОБА_3 надала ОСОБА_1 позику у розмірі 500000 грн. При укладенні договору сторони досягли згоди про укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна 15 березня 2019 року. Пунктом 11 Попереднього договору сторони визначили, що право власності на майно перейде до покупця з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Записи про обтяження забороною на відчуження Ѕ частини нерухомого майна внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на підставі попереднього договору.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у разі скасування судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі рішення суду, яке скасовано, оскільки відпала підстава виключення цього запису, а тому іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки попередній договір купівлі-продажу не визнавався у встановленому законом порядку недійсним, дії приватного нотаріуса Швеця Р.О. при внесенні оспорюваних позивачем записів вчинені відповідно до вимог закону, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам та вимогам матеріального закону.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що отримавши у власність Ѕ частину будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 набула прав іпотекодавця, але всупереч положень ст..9 Закону України «Про іпотеку» без згоди іпотекодержателя передала предмет іпотеки у наступну іпотеку на підставі укладеного з ОСОБА_3 попереднього договору, посвідченого 15 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Швець Р.О. Записи про обтяження нерухомого майна забороною на відчуження були внесені приватним нотаріусом 15 березня 2016 року, тоді як рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 3 червня 2015 року було скасоване 10 лютого 2016 року постановою Верховного Суду України. Існування заборон на відчуження, які внесені приватним нотаріусом Швець Р.О. 15 березня 2016 року відносно Ѕ частини нерухомого майна, що складається з земельної ділянки та житлового будинку та перебуває в іпотеці у ПАТ «Платинум Банк», позбавляють його права на пріоритетне задоволення своїх забезпечених іпотекою вимог за рахунок всього майна у разі неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визначається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володіння та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи ( в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності ( права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України «Про іпотеку» ( у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації а цим Законом, та їх обтяжень.

Відповідно до ч.3 ст.3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч.2 ст.3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 88.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується із положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв`язку зі скасуванням судового рішення (всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відтак ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпцію правомірності правочину, а договір іпотеки ( права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Отже, внаслідок скасування рішення суду про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого було виключено з Державного реєстру іпотек запис про обтяження цього майна іпотекою, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, а особа, яка набула у власність від іпотекодавця іпотечне майно або його частину під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на це майно, набуває статусу іпотекодавця за іпотечним договором ( правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 201 року в справі за № 6-11цс15, у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-53цс15, у постанові від 13 травня 2015 року в справі 663цс15).

Установлено, що після ухвалення рішення про визнання недійсним договору іпотеки в частині його укладення між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_2 , останній відчужив Ѕ частину будинку та Ѕ частину земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_1

Дії попереднього іпотекодавця - ОСОБА_2 з відчуження частини будинку та земельної ділянки під час зняття судовим рішенням обтяження та права власності ОСОБА_1 .. на це нерухоме майно кредитором не оспорюються.

За таких обставин оскільки до ОСОБА_1 перейшло право власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки, яка є складовою частиною - предмета іпотеки, тому вона набула статусу іпотекодавця за іпотечним договором і на неї поширюється дія ст..23 Закону України «Про іпотеку».

15 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений попередній договір про купівлі-продаж нерухомого майна, а саме 1/2 частини земельної ділянки та житлового будинку, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., яким в цей же день було внесено два записи до державного реєстру заборон на відчуження 1/ 2 частини земельної ділянки та житлового будинку.

Заявляючи вимоги про зобов`язання приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. вилучити запис про обтяження нерухомого майна забороною на відчуження 1/ 2 частини земельної ділянки та 1 / 2 частини житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , позивач посилається на те, що ОСОБА_1 , набувши статусу іпотекодавця, позбавлена права на продаж предмета іпотеки та передання його в наступну іпотеку з накладенням на предмет іпотеки будь-яких обтяжень, а також на те, що записи про обтяження нерухомого майна забороною на відчуження внесені приватним нотаріусом ОСОБА_5 вже після скасування рішення про визнання договору іпотеки недійсним.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що як на момент посвідчення приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О . попереднього договору купівлі-продажу, так і станом на 27 березня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в Державному реєстрі іпотек, а також у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості про обтяження нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , заборонами ПАТ «Платинум Банк» відсутні.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про зобов`язання приватного нотаріуса вилучити записи про обтяження, не дають підстав для задоволення позовних вимог, оскільки рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., як державного реєстратора, щодо накладення заборони на відчуження належного ОСОБА_1 нерухомого майна до повного виконання зобов`язань за попереднім договором, посвідченим 15 березня 2016 року приватним нотаріусом, в установленому порядку не оскаржувалося, попередній договір, що став підставою для внесення до реєстру записів про обтяження, недійсним не визнавався.

Саме по собі посилання позивача на те, що ОСОБА_1 як іпотекодавець не може без згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку, відчужувати предмет іпотеки, не дають підстав для прийняття рішення про зобов`язання приватного нотаріуса вилучити запис про обтяження нерухомого майна.

Посилання на те, що існування заборони на відчуження майна, яке належить ОСОБА_1 позбавляє позивача права на пріоритетне задоволення своїх забезпечених іпотекою вимог за рахунок всього майна у разі неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, без доведення цих обставин належними та допустимими доказами, не дають підстав для висновку про обґрунтованість позовних вимог.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з`ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, які зводяться фактично до викладення обставин, що зазначені в позові, не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Платинум банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - Грошової Світлани Василівни - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 21 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 17 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: В.А. Кравець

А.М. Стрижеус