Єдиний унікальний номер 236/4436/18 Номер провадження 22-ц/804/1436/19
Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції: Ткачов О.М.
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи що виникла з трудових правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та моральної шкоди, в якій подано апеляційну скаргу Акціонерним товариством «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою в якій викладено вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» /надалі Українська залізниця/ про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що позивач працювала у відповідача з 1990 року на різних посадах та 09 червня 2017 року була звільнена з роботи на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком.

При звільненні відповідач не провів розрахунок, не сплатив заборгованість по заробітній платі за період з лютого по червень 2016 року у сумі 5 855,12 грн. та з 16 березня по 09 червня 2017 року в розмірі 59 707,94 грн. Існування такої заборгованості позивач пов`язувала із неналежним виконанням з боку відповідача вимог трудового законодавства, згідно якого, в день звільнення роботодавець повинен був виплатити всі суми, що належали звільненому працівнику, однак цього не зробив. Також просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 90 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з лютого по червень 2016 року у сумі 5 855,12 грн. та з 16 березня по 09 червня 2017 року в розмірі 59 707,94 грн., всього в розмірі 65 563,06 грн., та судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі Товариство просило скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заявник в обґрунтування скарги посилався на висновок торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року яким щодо ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс - мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. Вказані у висновку форс - мажорні обставини унеможливили виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно статей 115, 116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати; зокрема штатного розпису, розцінок та норм праці, табеля обліку використання робочого часу, розпорядження про надбавки та премії, за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Через відсутність вини підприємства у не проведенні розрахунку відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 з 17 квітня 1990 року працювала на різних посадах на підприємствах Донецької залізниці. 09 червня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади агента комерційного виробничого підрозділу «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» на підставі пункту 38 КЗпП України /копія трудової книжки а.с. 14-17/.

Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 визначені та нараховані такі суми:

- за березень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 5 685,05 грн. та сума до виплати становить 4 604,89 грн.;

- за квітень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 7 152,87 грн. та сума до виплати становить 11 343,69 грн.;

- за травень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 6 394,92 грн. та сума до виплати становить 0 грн.;

- за червень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 39 382,89 грн. та сума до виплати становить 31 907 грн.

/копія розрахунку заробітної плати а.с. 19-22/.

Згідно протоколу комісії по встановленню трудового стажу та розміру матеріальної допомоги при виході на пенсію стаж Новікової Л.М. складав 27 років 01 місяць 19 днів, що відповідає матеріальній допомозі в розмірі 6 середньомісячних заробітків (1 середньомісячна заробітна плата складає 4 995,00 грн.) /а.с. 23-24/.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд обґрунтовано виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів розрахунок з позивачем при звільненні.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що безпосереднє місце роботи позивача знаходиться в зоні проведення воєнних дій на території тимчасово непідконтрольній Україні та саме ця обставина призвела до порушення прав позивача щодо своєчасного розрахунку при звільненні та свідчить про відсутність вини в діях Української залізниці, оскільки відсутні відомості щодо виходів, відпрацьованого часу та фактично виконуваної працівником роботи.

Суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на обставини з приводу відсутності даних щодо роботи ОСОБА_1 та обґрунтовано вважав що, обов`язок здійснювати облік робочого часу, нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік покладено на працедавця, та саме останній повинен забезпечити неухильне виконання вимог трудового законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, про що відповідач надав відповідні відомості та нарахування.

Розрахунки заробітної плати ОСОБА_1 за оскаржуваний період є належними, допустимими та прийнятними доказами що оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства.

Тому рішення в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній паті (в тому числі за період простою) в розмірі що був визначений судом першої інстанції.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 травня 2019 року.

Судді: