Житомирський апеляційний суд
Справа №288/162/19 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 59 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 288/162/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 січня 2019 року, яка постановлена суддею Рудник М.І. в смт Попільня Житомирської області

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 , який є громадянином Індії, звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Одночасно з пред`явленням позову представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить заборонити без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїзд за кордон його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Заява мотивована тим, що позивачу стало відомо про намір відповідача виїхати на постійне місце проживання в Нову Зеландію разом з їх спільним сином. Він вважає, що відповідач таким чином має на меті обірвати з позивачем всі зв`язки, переховуючись від нього в іншій державі і у такий спосіб, унеможливити подальше спілкування між батьком та сином, Крім того зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, в разі задоволення позову.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 січня 2019 року заяву ОСОБА_6 задоволено повністю. Забезпечено позов шляхом заборони, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїзд за кордон його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, відповідач ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та відмовити Кумару Гьянендрі в задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування скарги вказує, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув уваги, що у цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 149-150 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як заборону, без нотаріально посвідченої згоди батька, який є іноземцем, виїзд за кордон його сина, громадянина України. Таким чином вважає, що суд першої інстанції не мав права застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду даної справи, оскільки це є порушенням норм ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принцип верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом. Крім того, суд не звернув уваги, що позивачем не було надано жодних доказів які б свідчили, що відповідач перешкоджає позивачу спілкуватися із сином та брати участь у вихованні дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. При цьому зазначив, що судом враховано усі обставини справи і обґрунтовано вжито за вказаним позовом такого заходу його забезпечення, як заборона, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїзд за кордон його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення порушених прав, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги.

Відповідач та представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з характеру заявлених позовних вимог, співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності видів забезпечення позову позовним вимогама також з того, що для вжиття заходів забезпечення позову є наявність достатніх підстав, які дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Судом встановлено, що предметом спору між сторонами у даній справі є встановлення графіку спілкування позивача, як батька, зі своєю дитиною. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що після народження сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони у справі тривалий час проживали в Індії. У 2016 році переїхали проживати в Австралію. В 2018 році батьки домовились переїхати назад до Індії, де дитина мала почати навчатись у школі. Однак, як стверджує позивач, мати дитини ОСОБА_2 без згоди батька перевезла дитину в Україну, в результаті чого батько на значний час втратив зв`язок із дитиною та можливість постійного спілкування і виховання дитини. В подальшому відповідач запитувала дозвіл батька на вивезення дитини на постійне проживання в Нову Зеландію.

Таким чином, в разі виїзду відповідачки разом із сином ОСОБА_7 до іншої країни, вважає, що рішення суду неможливо буде виконати, а зав`язок із сином буде втрачено і поновити порушені права буде неможливо.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, серед іншого, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів вбачається, що зазначене в ухвалі суду вжиття заходів забезпечення позову було виконано на підставі письмової заяви позивача, яка належним чином мотивована.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про забезпечення позову дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами виник спір щодо участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення графіку спілкування батька зі своєю дитиною, яку мати дитини відповідно до вимог чинного законодавства може вивезти за кордон України без згоди батька- іноземця. Тому, невжиття заходів забезпечення позову, у разі виїзду відповідачки разом із сином ОСОБА_8 до іншої країни, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи апелянта, що встановлений судом першої інстанції способу забезпечення у даній справі не відповідає нормам чинного законодавства є помилковим.

Так, Держава Україна є учасницею Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (Гаазька Конвенція), яка набула чинності для України 01 вересня 2006 року.

Зі змісту даної Конвенції слідує, що вона укладена з метою надання дітям захисту у міжнародному масштабі від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримання і створити процедури для забезпечення їхнього негайного повернення до держави їхнього постійного проживання, а також забезпечити захист прав доступу.

Гаазька конвенція застосовується до будь-якої дитини, яка не досягла 16 років і постійно проживає в державі-учасниці Конвенції безпосередньо перед вчиненням акта порушення прав піклування або доступу, у випадках, коли викрадення дитини не створює складу злочину, передбаченого ст. 146 КК України.

Пунктом 10 Узагальнення практики застосування судами під час розгляду цивільних справ Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей ВССУ від 17.10.2014 р. передбачено, що керуючись положеннями підпункту «b» частини другої статті 7, статті 12 Гаазької Конвенції та Порядком КМУ, позивачі можуть подавати до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Зокрема, такими заходами забезпечення можуть бути: заборона дитини у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, відповідачу разом з дитиною змінювати місце проживання до вирішення спору, надавати заявнику тимчасовий доступ для спілкування з дитиною тощо. Відповідна ухвала суду надсилається для відома Міністерству внутрішніх справ України, державній прикордонній службі України та іншим відповідним органам.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Таким чином, забезпечення позову у даній справі судом першої інстанції здійснено у відповідності до міжнародних норм та чинного законодавства України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 січня 2019 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.

Головуючий Судді