Номер провадження: 22-ц/813/1495/19
Номер справи місцевого суду: 520/3328/18
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у зв`язку з невиконанням рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в березні 2018 року звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її - позивача - користь грошових коштів в сумі 141 446,33 грн, посилаючись на положення ст..625 і ст.1048 ЦПК України та на невиконання відповідачем рішення Київського райсуду м.Одеси від 14 лютого 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики в сумі 18 000 дол.США, що на день ухвалення рішення дорівнювало 488970 грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала у повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у зв`язку з невиконанням рішення суду задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 81035 грн 11 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 810 грн 35 коп.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 , стягнути з ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що Рішенням Київського райсуду м .Одеси, ухваленим 14 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу і зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто борг за договором позики від 24.02.2014 року в сумі 18 000 дол.США, що на момент ухвалення рішення дорівнювало 488970 грн. Суд вирішив питання розподілу судових витрат і з відповідача на користь позивача стягнув витрати по сплаті судового збору в сумі 3490,77 грн і витрати на правничу допомогу в сумі 1500 грн. Рішення суду набрало законної сили. ОСОБА_3 отримала виконавчий лист і пред`явила його до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Постановою державного виконавця Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області від13 квітня 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/11821/15-ц, виданого Київським райсудом м.Одеси 10.04.2017 року. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 отримав і з липня 2017 року щомісяця сплачує на рахунок виконавчої служби на виконання судового рішення грошові кошти від 1500 грн до 400 грн на місяць. На день вирішення спору відповідач сплатив загалом 13189,85 грн.

Сторона позивача доводила, що відповідач зобов`язаний виконати рішення суду і сплатити ОСОБА_3 . 488970 грн. одним платежем, тому як питання розстрочки (або відстрочки) виконання судового рішення ОСОБА_1 не ставилось і, відповідно, не вирішувалось судом, який видав виконавчий лист. Оскільки ОСОБА_1 ухиляється від належного виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, то боржник у відповідності до положень ст..625 ЦК України на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунками позивача інфляційні втрати від суми боргу 488970 грн за рік складають 65522,04 грн; 3% річних від суми боргу дорівнюють 15513,07 грн.

Окрім того, на думку позивача ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити відсотки за весь час користування позикою в сумі 488970 грн за період з 14.02.2017 року по лютий місяць 2018 року за обліковою ставкою НБУ. Суму відсотків складає 60411,22 грн.

Представник відповідача, не визнаючи вимоги ОСОБА_3 , стверджував, що позов є безпідставним і не підлягає задоволенню. Сторона відповідача також посилалась на скрутне матеріальне становище, внаслідок чого ОСОБА_1 не має можливості повернути борг за договором позики в повному обсязі, тому повертає частками.

Згідно зі ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку.

Судом правильно встановлено, що між сторонами існують правовідносини, які визначаються договором позики. Договором позики, укладеним між сторонами 24 лютого 2014 року не встановлено розмір процентів за користування позикою і не визначено строк дії договору. ОСОБА_3 , звертаючись в 2016 році до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором позики, вимагала стягнути тільки суму позики в розмірі 18 000 дол.США . Судовим рішенням від 14.02.2017 року вимоги ОСОБА_3 були задоволені. Щодо строку дії договору. Судовим рішенням встановлено, що термін виконання ОСОБА_4 зобов`язань щодо повернення позики настав у семиденний строк від дня пред`явлення ОСОБА_3 вимоги про повернення боргу. З цього періоду дія договору позики припинена і правові підстави стягнення відсотків за користування позикою відсутні. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у рішенні Великої Палати Верховного Суду у рішенні № 444/9519/12 Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, в тому в ній визначені загальні правила відповідності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року, та Постанові Верховного Суду по справі №459/3560/15-ц від 16.05.2018 року.

Перевіривши розрахунки позивача щодо 3% річних з суми боргу та щодо розміру інфляційних втрат з суми боргу за період з дня ухвалення судового рішення - 14.02.2017 року і по 31.01.2018 року (позов до суду надано 22.03.2018 року) суд умотивовано з ними погодився та дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 15513,07 грн (3% річних) + 65522,04 грн (інфляційний втрати) = 81035,11 грн.

Доводи представника відповідача, що борг за договором позики визначено в іноземній валюті - 18000 дол.США, тому вимоги позивача про інфляційні втрати є незаконними, не містяться на фактичних обставинах даної справи. Судовим рішенням сума боргу за договором позики визначена в 18000 дол.США і в національній валюті - 488970 грн. Відповідач з липня місяця 2018 року сплачує на рахунок виконавчої служби на виконання судового рішення грошові кошти в національній валюті. Тобто, відповідач самостійно вирішив повертати борг в національній валюті, а не в іноземній. Доводи відповідача щодо про повернення боргу щомісячними внесками не містяться на положеннях ЗУ «Про виконавче провадження» і фактичних обставинах по справі, тому як відповідне рішення суду про розстрочку виконання виконавчого листа відсутнє.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності правильним є висновок суду щодо обґрунтованості позову ОСОБА_3 та існування правових підстав для його часткового задоволення, а саме стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 81 035 грн 11 коп. та 810, 35 грн. сплаченого судового збору.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що висновки суду не відповідають дійсності та суперечать фактичним обставинам справи, математичні розрахунки суду першої інстанції є некоректними як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 УПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.05.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький