КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/3167/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Арапіна Н.Є.

Унікальний №755/16874/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої сестри ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої сестри ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах малолітньої сестри ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідач є батьком позивача та малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з матір'ю ОСОБА_4 Відповідач не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування, а також не сплачує аліменти. У зв'язку з чим просить позбавити його батьківських прав відносно обох дітей.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року позов було задоволено частково, позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції частині вирішення позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої сестри ОСОБА_2, ОСОБА_1, 22 грудня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що встановлені судом фактичні обставини справи є обґрунтованою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно обох його дітей.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої сестри суд першої інстанції посилався на положення ч.1 ст.59 ЦПК України, щодо відсутності підстав для представлення інтересів малолітньої її братом.

Разом з тим в ч.1 ст.59 ЦПК України є посилання на інших осіб визначених законом. В ст.165 СК України визначено, що правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім'ї якої проживає дитина.

Апелянт наголошував на тому, що малолітня ОСОБА_2 проживає в його родині разом з їх законним представником - матір'ю ОСОБА_4, в квартирі яка їй належить на праві власності.

Частиною 2 ст.262 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутись до суду за захистом прав та інтересів малолітніх неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних сестер без спеціальних на те повноважень, зокрема, брат.

Оскільки апелянт є рідним братом малолітньої ОСОБА_2 він мав безпосереднє право на звернення до суду з даним позовом, однак суд першої інстанції на вказані положення закону уваги не звернув.

В разі наявності будь-яких суперечностей між нормами права, суд першої інстанції мав застосувати положення СК України, як норм матеріального права.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої сестри ОСОБА_2, скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Законний представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, присутніх учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 належним чином доведені обставини щодо відсутності піклування з боку відповідача про стан його фізичного та духовного розвитку, навчання та підготовки до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Наведені та досліджені обставини у своїй сукупності вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, будь-яких виняткових обставин або обставин щодо покращення ситуації судом не встановлено, а суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина (позивача) ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні позову щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції посилався на відсутність у позивача ОСОБА_1 права на захист прав та інтересів в суді малолітньої сестри.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує т акі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Визначений у ст.165 СК України перелік осіб, які мають право на звернення з позов про позбавлення батьківських прав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав надане особі в чиїй сім'ї проживає дитина, перш за все передбачає необхідність зв'язування законних підстав проживання дитини у сім'ї та витікаючого з цього права на звернення до суду.

Як встановлено колегією суддів, з пояснень законного представника малолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_4, раніше мати вже зверталась до суду з аналогічним позовом, однак їй було відмовлено. За таких обставин стороною позивача було прийнято рішення про звернення з позовом від імені неповнолітнього ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

В розумінні ст.165 СК України та ст.59 ЦПК України такими іншими особами, визначеними законом можуть бути, зокрема, прийомні-батьки дитини або батьки-вихователь, які наділені правом діяти в інтересах дитини без спеціальних на те повноважень.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а наведені апелянтом доводи їх правильності не спростовують.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої сестри ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді А.А. Пікуль

В.М. Ратнікова