Єдиний унікальний номер судової справи 468/1402/18-ц
Номер провадження 22-ц/812/685/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

28 травня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Данилової О.О., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі:

відповідача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалено Баштанським районним судом Миколаївської області 30 січня 2019 року, під головуванням судді Муругова В.В. в приміщені цього ж суду о 13 год. 59 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Баштанського місцевого суду Миколаївської області від 10 квітня 2002 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян в місяць на дитину, починаючи з 09 квітня 2002 року і до її повноліття.

Рішення набрало законної сили та було спрямовано на примусове виконання до державної виконавчої служби.

Проте, відповідач належним чином судове рішення не виконував, аліменти сплачував не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 27 липня 2011 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 45 908 грн. 18 коп., яка станом на дату подання позовної заяви відповідачем не погашена.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 45 908 грн. 18 коп.

Крім того, позивач зазначала, що її дочка навчається у Національному університеті «Одеська юридична академія», та вартість навчання за один навчальний рік складає 18 300 грн.

У зв`язку із зазначеним, посилаючись на обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, ОСОБА_2 просила також стягнути з ОСОБА_1 9 150 грн. додаткових витрат на дитину пов`язаних із її навчанням.

Відповідач ОСОБА_1 надав до районного суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечував. Вказував на те, що у грудні 2010 року позивачем вже подавався позов про стягнення з нього пені за несвоєчасну сплату аліментів, та ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2011 року цей позов залишено без розгляду у зв`язку із відповідним клопотанням позивача. Під час розгляду тієї справи відповідачем до суду надано докази відсутності заборгованості по аліментам. Окрім того зазначав, що ним добровільно сплачено на користь Національного університету «Одеська юридична академія» кошти на навчання дочки в розмірі 9 150 грн.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2019 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 38 505 грн. 82 коп. пені за затримку сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі, шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 судового збору в дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Так, рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт несвоєчасної сплати відповідачем аліментів та є підстави стягнення неустойки у розмірі 38 505 грн. 82 коп. При цьому позивачем вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки вона має право на захист свого порушеного права шляхом пред`явлення позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Водночас, колегія суддів не погоджується із визначеним судом розміром неустойки (пені).

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, ст.18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Баштанського місцевого суду Миколаївської області від 10 квітня 2002 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їх дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян в місяць на дитину, починаючи з 09 квітня 2002 року і до її повноліття (а.с.12).

Відповідач сплачував аліменти несвоєчасно та не в повному обсязі.

Так, згідно розрахунку, затвердженого 27 липня 2011 року начальником відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції, за період з 09 квітня 2002 року по третій квартал 2008 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 31 225 грн. 24 коп. (а.с.114-115).

Крім того, відповідно до розрахунку, затвердженого 07 лютого 2011 року начальником відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції, за період з 16 грудня 2004 року по березень 2010 року, відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів з нарахованої допомоги в відділені ВД ФССНВ в Баштанському районі у розмірі 14 682 грн. 94 коп. (а.с.116-117).

Згідно листа Баштанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 17 січня 2019 року вбачається, що аліменти станом на 01 вересня 2018 року стягнуто в повному обсязі, у зв`язку із досягненням дитиною повноліття, але залишилась заборгованість у розмірі 45 908 грн. 18 коп. Зазначену заборгованість направлено на утримання з боржника за місцем отримання доходів. Станом на 17 січня 2019 року з боржника утримано 7 402 грн. 36 коп., та залишок заборгованості складає 38 505 грн. 82 коп. (а.с.112).

Враховуючи те, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідачем не оскаржено, то підстав вважати його невірним у суду немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими.

Згідно з приписами ч.ч.1,2 ст.196 СК України, предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов`язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Звертаючись до суду з позовом позивач мотивувала свої вимоги тим, що відповідач допустив порушення у вигляді прострочення сплати аліментів, має заборгованість зі сплати аліментів, а тому законом передбачено, що вона має право на стягнення неустойки (пені) за вказане прострочення.

Так відповідно до розрахунку, затвердженого 07 лютого 2011 року, за період з 16 грудня 2004 року по березень 2010 року, заборгованість по аліментам з нарахованої допомоги у відділенні ВД ФССНВ в Баштанському районі за грудень 2004 року складає 34 грн. 32 коп., а отже пеня за цей місяць становить 1 760 грн. 62 коп. (34.32 грн. х 1% х 5130 днів).

Відповідним чином пеня за не сплату аліментів за інші місяці складає:

за січень 2005 року - 3 398 грн. 48 коп. (66.65 грн. х 1% х 5099 днів)

за лютий 2005 року - 124 779 грн. 56 коп. (2 460.65 грн. х 1% х 5071 днів)

Отже, пеня за несплату аліментів лише за період з грудня 2004 року по лютий 2005 року включно, складає 129 938 грн. 66 коп.

Разом з тим, Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ст.196 СК України. Так, частину першу викладено в такій редакції: «У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому ст.196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції має зворотню дію в часі.

Оскільки загальний розмір нарахованої пені перевищує її межі, визначені ч.1 ст.196 СК України, то до стягнення підлягає 38 505 грн. 82 коп., що не перевищує 100% заборгованості боржника, що вірно констатував суд першої інстанції.

Доводи відповідача про те, що він сплатив аліменти в повному обсязі та заборгованості у нього немає, але державним виконавцем не всі квитанції були враховані в розрахунку заборгованості, колегія не приймає до уваги, так як відповідач не надав суду доказів на підтвердження вказаного. Натомість, в розрахунку державного виконавця, який не оспорений відповідачем в судовому порядку, зазначено про наявність заборгованості зі сплати аліментів та відображені проплати, на які посилається відповідач.

Разом з тим, відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

За змістом ч.2 ст.196 СК України суду надано право зменшити неустойку з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, під час перегляду рішення суду колегією суддів було встановлено, що відповідач є особою, яка досягла пенсійного віку, а також отримує в Баштанському відділені Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївській області щомісячну страхову виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого на виробництві.

З матеріалів справи також слідує, що у період, протягом якого накопичувалась заборгованість по аліментам, відповідачем частково здійснювались платежі в рахунок аліментних зобов`язань, а починаючи з серпня 2011 року взагалі аліменти утримувались належним чином кожного місяця. До того ж відповідач продовжував брати участь в утримуванні дитини і після досягнення нею повноліття, оскільки частково сплатив кошти на її навчання.

Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу.

На підставі цього, колегія суддів, вирішуючи спір щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, враховуючи вказані обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, а також враховуючи той факт, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватися на непомірний тягар для нього, вважає, що є підстави для зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів до 5 000 грн. Вказане, на думку колегії суддів, буде відповідати принципу пропорційності відповідальності відповідача за невиконання аліментних зобов`язань.

За таких обставин, рішення суду на підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру неустойки (пені) з 38 505 грн. 82 коп. до 5 000 грн. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - змінити.

Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за затримку сплати аліментів на утримання дитини з 38 505 (тридцять вісім тисяч п`ятсот п`ять) грн. 82 коп. до 5 000 (п`ять тисяч) грн.

В решті судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.О. Данилова

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 29 травня 2019 року