ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/720/19
Провадження № 2-з/210/8/19
У Х В А Л А

іменем України

"21" лютого 2019 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

До суду 08 лютого 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, - Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 Аваль» про поділ майна подружжя, а саме, - трикімнатної квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Степана Тільги (до перейменування, - Революційна), буд.№43, кв.№37.

Провадження у справі не відкрито у звязку із виконанням вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, а саме для здійснення запиту про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку.

Позивачем 20 лютого 2019 року подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Степана Тільги (до перейменування, - Революційна), буд.№43, кв.№37.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначила, що у січні 2019 рок вона дізналася, що спірна квартира, яка є обєктом спільної сумісної власності подружжя та єдиним місцем її проживання, виставлена на електронні торги шляхом проведення аукціону 20 лютого 2019 року з метою реалізації вказаної квартири. Наразі, торги зупинені, проводиться врегулювання питання проблемної кредитної заборгованості між відповідачем та банком, у разі вирішення якого, відповідач, як власник житла, може продати квартиру, залишивши її без житла.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з предявленням позову, - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України передбаченою, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду) (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів, доданих до заяви, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3

На підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2019 року (справа №210/641/19, провадження №2-з/210/7/19) постановою держаного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12 лютого 2019 року (ВП №52177257) зупинено продаж (реалізацію) квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Степана Тільги , буд.№43, кв.№37 (номер лоту 328216) до закінчення розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя по суті та набрання рішенням законної сили.

Таким чином, квартира, на яку позивач просить накласти арешт знаходиться у іпотеці, накладення заборони відчуження може вплинути на інтереси третьої особи, - ПАТ «ОСОБА_4 Аваль». Крім того, судом вже вжито заходи забезпечення позову та постановою державного виконавця зупинено продаж (реалізацію) квартири до закінчення розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя по суті та набрання рішенням законної сили, тому суд не вбачає підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150-153, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н. Ю. Вікторович