Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 489/5071/17

провадження № 61-11496св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут»,

третя особа - Управління соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2017 року в складі судді Рум'янцевої Н. О. та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 15 січня 2018 року в складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Лисенка П. П., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» (далі - ТОВ «Миколаївгаз збут»), за участю третьої особи - Управління соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації, про встановлення відсутності зобов'язання сплати заборгованості за природний газ.

Позовна заява мотивована тим, що актом звірки фактичних показників лічильника газу та суми заборгованості перед ТОВ «Миколаївгаз збут» станом на 07 липня 2017 року встановлена переплата за природний газ в сумі 8 188,39 грн.

Листом Управління соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації від 23 жовтня 2017 року її повідомлено, що з вересня 2017 року їй субсидію не призначено, оскільки згідно з інформацією ТОВ «Миколаївгаз збут» за особовим рахунком станом на 01 вересня 2017 року є заборгованість з оплати за природний газ в сумі 3 993,56 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, а також те, що заборгованість відсутня, позивач просила встановити відсутність зобов'язання сплати заборгованості за природний газ перед ТОВ «Миколаївгаз збут» у розмірі 3 993,56 грн станом на 01 вересня 2017 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач обрала неналежний спосіб захисту - встановлення відсутності будь-якого зобов'язання; позивач не довела наявність порушеного права.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 15 січня 2018 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди порушили статтю 8 Конституції України щодо звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод, дійшли необґрунтованого висновку про неналежний спосіб захисту її порушеного права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що ОСОБА_4 є споживачем послуги з газопостачання, яку їй надавало Публічне акціонерне товариство «Миколаївгаз» (далі - ПАТ «Миколаївгаз») за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з актом звірки фактичних показників лічильника газу та суми заборгованості перед ТОВ «Миколаївгаз збут» від 23 серпня 2017 року та витягом з особового рахунку ОСОБА_4 станом на 07 липня 2017 року сума переплати за показниками лічильника газу 21 585, 00 куб. м становить 8 188,39 грн.

Листом ТОВ «Миколаївгаз збут» від 28 серпня 2017 року позивачу запропоновано підписати акт звірки та повідомлено загальну суму заборгованості (показання газового лічильника 21 585 куб. м) в сумі 3 583,84 грн, а саме: 8 188,39 грн - переплата перед ТОВ «Миколаївгаз збут», 11 772,23 грн - заборгованість перед ПАТ «Миколаївгаз» станом на 30 червня 2015 року.

Листом ТОВ «Миколаївгаз збут» від 25 вересня 2017 року позивача повідомлено про необхідність укладення договору на постачання природного газу та зазначено, що сума заборгованості за показниками газового лічильника 2 1662, 86 куб. м становить 3 986,90 грн, а саме: 7 785,31 грн - переплата перед ТОВ «Миколаївгаз збут» (яка виникла в зв'язку з отриманнями субсидії), 11 772,23 грн - заборгованість перед ПАТ «Миколаївгаз» станом на 30 червня 2015 року, які підсумовуються.

Листом ТОВ «Миколаївгаз збут» від 31 жовтня 2017 року представника позивача повідомлено про наявність за особовим рахунком позивача заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 3 674,74 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на відсутність заборгованості з оплати за природний газ та позбавлення її права на отримання субсидії через повідомлення відповідачем Управлінню соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації про заборгованість. При цьому неправомірність визначення цієї заборгованості позивач не оспорювала та таких вимог не пред'являла.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб захисту цивільного права, який обрала позивач - встановлення відсутності зобов'язання сплати заборгованості за природний газ, не можна вважати належним способом захисту у розумінні статті 16 ЦК України.

За таких обставин суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність наявності підстав для задоволення позову.

Відмова у задоволенні цих позовних вимог не позбавляє ОСОБА_4 права пред'явити до суду позов про захист права споживача у інший спосіб.

Доводи касаційної скарги на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

С.Ю. Мартєв

С.П. Штелик