ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Харків

справа № 640/12028/17-ц

провадження №22-ц/818/1089/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Піддубного Р.М., Сащенка І.С.,

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова, ухвалене 08 листопада 2018 року об 11 годині 46 хвилин у складі судді Попрас В.О. (повний текст рішення складений 13 листопада 2018 року),

УСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк, ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.07.2010 у розмірі 58 273 грн. 17 коп. та сплачений судовий збір.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.07.2010 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.06.2017 має заборгованість 58273 грн. 17 коп., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 4754,70 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 46867,37 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3400 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 2751,10 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 року позовні вимоги Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.07.2010, що складалася з: заборгованості за кредитом у розмірі 4754,70 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 46867,37 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3400,00 грн., а всього 55022 грн. 07 коп. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідач підписавши Анкету-заяву позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, тобто заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Посилання ОСОБА_2 на те, що у позивача немає права на звернення до суду з позовом, оскільки закінчились строки позовної давності для звернення до суду, є безпідставними, оскільки строк дії випущеної картки - до останнього дня березня 2015 року, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 31.07.2017 року до спливу строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого ПАТ КБ «ПриватБанк» позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що кредитного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладав та не підписував, розрахунок заборгованості необґрунтований, позовна заява була подана 22.07.2017 року, тобто пізніше ніж через три роки з моменту закінчення позовної давності. Для неустойки встановлений скорочений строк позовної давності - 1 рік, який також пропущений Банком.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, 29 липня 2010 року ОСОБА_2 , підписавши анкету-заяву, отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження виникнення між сторонами договірних відносин Банком була надана підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що вказана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг в ПриватБанк складають Договір про надання банківських послуг (а.с. 8).

Також надано підписану відповідачем Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN4063 (а.с. 9).

Відповідно до наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_2 отримав за кредитним договором № SAMDN4063 кредитну картку «Універсальна 180+» № НОМЕР_1 (а.с. 109-110). Протягом часу користування картою кредитний ліміт ОСОБА_2 змінювався і з 26.01.2014 склав 5000 гривень.

За таких обставин, суд вважає доведеним існування між Банком та ОСОБА_2 кредитних правовідносин за договором № б/н від 29 липня 2010 року.

Як убачається з розрахунку за кредитним договором № б/н від 29.07.2010 заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 30.06.2017р. становила 58273 грн. 17 коп., що складалася з: заборгованості за кредитом у розмірі 4754,70 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 46867,37 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3400,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штрафу(процентна складова) у розмірі 2751,10 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. У зв`язку із невиконанням належним чином обов`язку по поверненню кредитних коштів у ОСОБА_2 виникла заборгованість перед Банком.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Згідно з умовами кредитування ОСОБА_2 . розмір щомісячного платежу з урахуванням плати за використання кредитних коштів у звітному періоді складав 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, а строк внесення щомісячних платежів встановлений до 25 числа місяця, наступного за звітним періодом (а.с. 9). Тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. І встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у цивільній справі № 444/9519/12, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж було здійснено ОСОБА_2 11.06.2014 (а.с. 6 зворот). З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 02.08.2017 року (а.с. 3-4).

ОСОБА_2 звертався до суду першої інстанції із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с. 75-78). З огляду на викладену вище позицію Великої Палати Верховного Суду колегія суддів вважає, що вказана заява помилково не була врахована районним судом з посиланням на подачу позову в межах строку кредитування в цілому.

За таких обставин, суд погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 , вважає, що рішення суду першої інстанції належить скасувати. У задоволенні позову Банку - відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2 , з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 належить стягнути 2400 грн. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.07.2010 відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Р.М. Піддубний

І.С. Сащенко