Справа № 161/6542/17 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б.
Провадження № 22-ц/802/451/19 Категорія: 28 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Киці С.І.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

з участю представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Луцького міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року Луцький міський центр зайнятості звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований у Луцькому міському центрі зайнятості з 19.01.2012, як такий що шукає роботу, після чого йому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю.

Згідно проведеної перевірки встановлено, що відповідач під час отримання статусу безробітного приховав факт призначення йому із 17.01.2012 пенсії по віку, що призвело до безпідставного отримання ним статусу безробітного.

За період перебування на обліку в центрі зайнятості відповідачу було виплачено 13499,65 грн. грошової допомоги по безробіттю, на отримання якої він не мав права.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 13499 грн. 65 коп. - суму виплаченого матеріального забезпечення по безробіттю.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Луцького міського центру зайнятості 13499 грн. 65 коп. допомоги по безробіттю та в дохід держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на момент звернення із заявою до Луцького міського центру зайнятості відповідач, отримуючи пенсію по віку, не мав права на отримання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю, у зв`язку із чим отримані ним кошти підлягають стягненню. При цьому суд прийняв до уваги період отримання відповідачем пенсії по віку, зазначений у наданій на запит суду інформації Луцького ОУ ПФУ у Волинській області від 15.02.2019, критично віднісшись до наданої стороною відповідача виданої цим же Луцьким ОУ ПФУ у Волинській області довідки від 28.09.2018.

Проте, зазначений висновок суду є помилковим та таким, що зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1, п.«г» ч.3 ст.2 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Не можуть бути визнані безробітними громадяни, які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягли встановленого законом пенсійного віку.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) одним із видів соціальних послуг за цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення» є допомога по безробіттю.

Судом встановлено, що на підставі поданої відповідачем ОСОБА_1 26.01.2012 заяви та інших документів йому Луцьким міським центром зайнятості було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю (а.с.9, 10).

У заяві відповідач чітко зазначив, що отримує пенсію по інвалідності та не має права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років (а.с.10).

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Із заповненої позивачем персональної картки ОСОБА_1 вбачається, що його дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Зазначена обставина свідчить про те, що станом на січень 2012 року ОСОБА_1 не досяг 60 років, а тому відповідно до вимог закону і не міг мати права на пенсію за віком, т.я. не досяг встановленого законом пенсійного віку.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не навів обґрунтування, з яких підстав надав перевагу при урахуванні часу отримання відповідачем пенсії по віку, зазначеному у наданій на запит суду інформації Луцького ОУ ПФУ у Волинській області від 15.02.2019, а не у наданій стороною відповідача виданій цим же управлінням довідці від 28.09.2018, хоча ці документи є протилежними за змістом.

Із дослідженої апеляційним судом пенсійної справи №187803 ОСОБА_1 вбачається, що заяву про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по віку відповідач управлінню Пенсійного Фонду подав лише 24.05.2013 (пенсійна справа а.с.116), тобто після досягнення 60 років.

До цього часу він отримував пенсію по інвалідності, про що і зазначив у поданій позивачу заяві від 26.01.2012.

Із повідомлення Луцького ОУ ПФУ у Волинській області від 30.05.2019 вбачається, що цим управлінням пенсійна справа ОСОБА_1 приведена у відповідність до норм чинного законодавства, а саме: з 17.01.2012 проведено розрахунок пенсії по інвалідності 3 групи, а з 24.05.2013 переведено з пенсії по інвалідності на пенсію по віку. Цим же листом відкликано попередньо надані довідки від 28.09.2018, 25.02.2019 та інформацію від 15.02.2019 і надано нову довідку від 30.05.2019 № 5145, згідно якої ОСОБА_1 перебуває на пенсії за віком з 24.05.2013.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Із позовної заяви вбачається, що вимога про стягнення коштів обґрунтована тим, що відповідач, отримуючи пенсію по віку, не мав права на отримання допомоги по безробіттю.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами тієї обставини, що відповідач умисно не виконував передбачених законом своїх обов`язків або зловживав ними, що є необхідним та обов`язковим для стягнення із нього суми виплаченої допомоги по безробіттю.

З урахуванням наведених вище спеціальних правових норм, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, апеляційний суд приходить до висновку, що Луцьким міським центром зайнятості вірно було надано у січні 2012 року статус безробітного відповідачу ОСОБА_1 та останній на законних підставах отримував допомогу по безробіттю за період з 17.02.2012 по 22.05.2013, у зв`язку із чим у позові слід відмовити.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Луцького міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді