Провадження № 6/127/274/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Середи Ю.В.,

розглянувши подання головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Містрюкової Олесі Володимирівни про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло подання головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Містрюкової Олесі Володимирівни про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 . Подання мотивоване тим, що на виконанні в Староміському відділі державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №127/15981/18, виданого 18.12.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області,, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 130607,83 грн.

15.03.2019 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану та встановлено, що за даною адресою увійти в будинок не можливо, про що складено акт та залишено виклик до державного виконавця. Боржник рішення суду добровільно не виконує, 19.03.2019 року на виклик державного виконавця боржник з`явився та надав заяву про намір подавати апеляційну скаргу на рішення суду, однак станом на 10.04.2019 року до відділу не надходили будь-які документи з Вінницького апеляційного суду, які б підтверджували подачу апеляційної скарги боржником.

В результаті повторного виходу державного виконавця на дільницю 09.04.2019 року за вказаною вище адресою, було встановлено, що при перевірці майнового стану двері будинку не відчинили, про що складено акт та залишено виклик до державного виконавця на 10.04.2019 року.

На підставі наведеного вище, головний державний виконавець звернувся до суду з даним поданням та просив надати дозвіл державному виконавцю Староміського відділу ДВС м. Вінниця Містрюковій О.В. на примусовий вхід до будинку по АДРЕСА_1 для своєчасного та повного виконання рішення суду.

Головний державний виконавець Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Містрюкова О.В. не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій зазначила, що подання підтримує в повному обсязі та просила розглядати його у її відсутність.

Дослідивши матеріали подання, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні подання слід відмовити, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Також п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2018 року у справі № 127/15981/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто борг в сумі 5030,00 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ складає 130607,83 грн. (а.с. 28).

За вказаним судовим рішенням Вінницьким міським судом Вінницької області 18.12.2018 року видано виконачий лист № 127/15981/18 (а.с. 37).

Встановлено судом і те, що виконавче провадження за виконавчим листом № 127/15981/18, виданого 18.12.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області, було відкрито головним державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Містрюковою О.В. 09.01.2019 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів подання не вбачається, що головним державним виконавцем було здійснено ряд дій (запитів в державні органи) щодо встановлення матеріального, майнового стану боржника. Зокрема, головним державним виконавцем не надано суду доказів щодо перебування у власності боржника квартири АДРЕСА_2 , відносно якої просить надати дозвіл на примусовий вхід.

15.03.2019 року, 09.04.2019 року головним державним виконавцем здійснювався вихід за адресою боржника, вказаною у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржника, але двері квартири ніхто не відчинив. Головним державним виконавцем залишено виклик.

Разом з тим, 19.03.2019 року на виклик головного державного виконавця боржник з`явився та надав письмові пояснення, згідно з якими штрафи та судові збори зобов`язується розрахуватись в найкоротший термін. Відносно боргу ОСОБА_2 повідомив, що збирається поновлювати строки на подання апеляційної скарги. Суд звертає увагу, що в актах відсутні відмітки про наявність/відсутність: стягувача, боржника, під час його складання.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Статтею 30 Конституції України визначено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно зі ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Конституційна гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначено у Конституції Україниі міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

У рішенні Європейського суду «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року визначено що за змістом пункт 1 статті 6 Конвенції та згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються і орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (справа «Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, ЄСПЛ 1999-V, § 66). У справі «Кайсин проти України» Європейський суд наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін. У справі «Бурдов проти Росії» Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є не від`ємною стадією процесу правосуддя.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного чи приватного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджав вільному доступу головному державному виконавця до житла. Додані до подання акти головного державного виконавця, вище досліджені, не можуть вважатися таким доказами, оскільки в них вказано лише про те, що двері будинку ніхто не відкрив, що ніяким чином не свідчить про перешкоджання боржника вільному доступу головному державному виконавцю до свого житла.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту умисного створення перешкод з боку ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій головним державним виконавцем суду не представлено.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що матеріали подання про примусовий вхід до житлового приміщення не містять даних про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та перешкоджає вчиненню виконавчих дій.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що подання є необґрунтованим та передчасним, оскільки в силу ч. 2 ст. 30 Конституції України проникнення до житла чи іншого володіння є крайньою мірою та одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов`язане з обмеженням конституційного права людини на недоторканість житла чи іншого володіння, а тому подання головного державного виконавця задоволенню не підлягає.

Керуючись п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 76-81, 83, 260-261, 353, 354, 439 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Містрюкової Олесі Володимирівни про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складений 16.05.2019 року.

Суддя: