ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/807/2005/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
15 травня 2019 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
Кочеткової І.В.
при секретарі: Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2019 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,-
ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Лазарок О.А., в якій просила визнати неправомірною діяльність державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження № 42654906 та зобов`язати державного виконавця усунути порушення, а саме: зобов`язати здійснювати заходи примусового виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2006 року у виконавчому провадженні № 42654906 у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам, на неповну перевірку доводів її скарги, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити її скаргу, визнавши неправомірною бездіяльність державного виконавця Лазарок О.А. у виконавчому провадженні № 42654906.
В судове засідання апеляційного суду 15 травня 2019р. ОСОБА_1 не з`явилась, надавши клопотання про розгляду справи у її відсутності.
Від державного виконавця Лазарок О.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справу через отримання повістки лише 07.05.2019р., яке не підлягає задоволенню, оскільки зазначені підстави не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.
Таким чином, апеляційний розгляд відбувся у відповідності до положень ч. 2 статті 372 ЦПК України за відсутності учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.
Встановлено, що на примусовому виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавчий документ № 2-2341 від 05.03.2007 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП № 42654906, яким виконується рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою S-4, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , та земельною ділянкою S -5, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом знесення самовільно побудованої прибудови, розташованої на земельній ділянці S-5 за рахунок ОСОБА_3 , та знесення паркану довжиною 2,81 м, розташованого на виході з земельної ділянки S-4 на вул. Ужгородській, та відновлення хвіртки. В разі невиконання ОСОБА_3 рішення в частині знесення прибудови, паркану та відновлення хвіртки, дозволити ОСОБА_2 . виконати ці дії за рахунок ОСОБА_3 .
Вказане виконавче провадження № 42654906 неодноразово передавалось на виконання іншим державним виконавцям. Зокрема, ВП № 42654906 перебувало на виконанні: з березня 2014 року по травень 2014 року - у державного виконавця Приставка Р.О., з травня 2014 року по лютий 2015 року - у державного виконавця Тімохова К.С., з лютого 2015 року по серпень 2016 року - у державного виконавця Стратій О.С., з серпня 2016 року по квітень 2017 року - у державного виконавця Гогунської П.М., з квітня 2017 року по цей час - у державного виконавця Лазарок О.А.
Судом встановлено, що державним виконавцем Лазарок О.А. за час перебування ВП № 42654906 у її провадженні вчинені наступні дії з виконання вказаного рішення суду: було здійснено три виходи за адресою боржника для перевірки виконання рішення суду та встановлення способу виконання рішення суду; тричі залучалися експерти та спеціалісти та організовувалися усі сторони виконавчого провадження, пропонувалося сторонам залучити своїх спеціалістів, та інші дії, які зазначені в хронологічному порядку у письмових запереченнях державного виконавця на скаргу стягувача (а.с. 24-30).
Вказані дії державного виконавця сторонами виконавчого провадження не заперечувалися.
Крім того, суд вказував, що ні в скарзі, ні в ході судового розгляду справи заявниця не надала жодного доказу на підтвердження факту бездіяльності державного виконавця при виконанні відповідного судового рішення, а тільки зазначила, що перелік вищезазначих дій державного виконавця саме і свідчить про її бездіяльність, оскільки рішення до теперішнього часу не виконано.
Суд на підставі перевірки вказаних ОСОБА_1 доводів скарги дійшов висновку, що скаржником не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів неправомірної бездіяльності головного державного виконавця Лазарок О.А. при здійсненні вказаного виконавчого провадження, які б порушили права чи інтереси ОСОБА_1 як стягувача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що суд не звернув уваги на те, що постанови державного виконавця про призначення експерта та спеціаліста скасовані як незаконні, а тому не можна розцінювати їх прийняття як дії з виконання рішення суду. Вказує, що попри наявність рішень судів про можливість виконання цього рішення суду, яке перебуває на виконанні, у встановлений в ньому спосіб, державний виконавець протягом 5 років не виконує його.
Перевіривши вказані доводи апелянта, колегія, насамперед, вказує, що ОСОБА_1 оскаржуються саме дії державного виконавця Лазарок О.А., а тому вона не може вміняти останній його невиконання протягом 5 років, оскільки у провадженні цього державного виконавця ВП № 42654906 перебуває лише з 05.04.2017р. і до подачі скарги 31.01.2019р., тобто 1 рік і 10 місяців.
Сама ж ОСОБА_4 була визнана стягувачем у цьому виконавчому провадженні як правонаступник померлого стягувача ОСОБА_5 тільки ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.06.2017р., тобто з 01.06.2017р.
З матеріалів справи вбачається, що рішення, яке перебуває на виконанні, було ухвалено 03.10.2006р., яким вирішено: усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою S-4, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , та земельною ділянкою S -5, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом знесення самовільно побудованої прибудови, розташованої на земельній ділянці S-5 за рахунок ОСОБА_3 , та знесення паркану довжиною 2,81 м, розташованого на виході з земельної ділянки S-4 на вул. Ужгородській, та відновлення хвіртки. В разі невиконання ОСОБА_3 рішення в частині знесення прибудови, паркану та відновлення хвіртки, дозволити ОСОБА_2 . виконати ці дії за рахунок ОСОБА_3
Отже, стягувачем у цьому рішенні до своєї смерті був ОСОБА_2 , та чому воно не виконувалось до 2014р., та чи взагалі стягувачем зверталось до примусового виконання, матеріали цієї справи інформації не містять.
Виконавче провадження з виконання цього рішення № 42654906 відкрито у березні 2014р.
З матеріалів справи вбачається, що з дня ухвалення рішення 03.10.2006р. на земельних ділянках відбулись зміни, та державний виконавець не могла встановити навіть конфігурацію цих ділянок, перешкоди в користуванні якими підлягають усуненню; боржником ОСОБА_3 здійснено якесь інше будівництво, та будівля за висновками експертів не може бути знесена; віднайти відрізок паркану довжиною 2,81 м державному виконавцю не вдалось, бо не визначені координати його початку, в той час як боржник наполягав, що цього паркану вже не існує його знесено.
Тобто вбачається, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду до його звернення до примусового виконання, та потім знаходження на виконанні з березні 2014р. по 05.04.2017р. у провадженні інших державних виконавців, що передувало отриманню виконавчого провадження державним виконавцем Лазарок О.А., виникли труднощі у його виконанні.
Натомість, аби сприяти в такому разі державному виконавцю, яка намагалась вчинити виконавчі дії, зокрема, виходила декілька разів на місце виконання та намагалась віднайти частину паркану та будівлю, які слід знести; призначала спеціаліста та експерта у зв`язку з тим, що не уявилось можливим встановити координати ділянки S-4 та S-5 та паркан довжиною 2,81 м, звернулась до суду з подання про визначення способу та порядку виконання рішення суду через ці обставини, стягувач ОСОБА_1 наразі сама своїми діями перешкоджала цьому, оскаржуючи постанови про призначення експерта та спеціаліста, участь яких була б доречною у цій склавшійся ситуації, не з`являлась на проведення виконавчих дій, висловлювала недовіру експертам, залученим державним виконавцем, не залучала інших, яким би довіряла, що не сприяло, а навіть перешкоджало здійсненню виконавчих дій.
З матеріалів справи вбачається, що протягом 1 року та 7 місяців як ОСОБА_1 була залучена стягувачем, вона замість сприяння діям державного виконавця лише весь час скаржилась до суду або начальника ДВС з будь-якого приводу, в той час як для виконання рішення суду мала відбуватись конструктивна співпраця державного виконавця та сторін виконавчого провадження.
Будь-яких конкретних заходів з боку самої ОСОБА_1 щодо зазначення, де саме знаходиться частина паркану, яку слід знести, чи та сама прибудова наразі існує на спірній ділянці, яку слід знести, чи це є новий об`єкт будівництва, вона конкретно не зазначає, та не дає державному виконавцю із залученням експерта встановити ці обставини, що є важливим для дійсного виконання рішення суду.
Те, що за скаргами стягувача скасовані постанови державного виконавця про залучення експертів, на думку колегії, не свідчить про протиправну бездіяльність державного виконавця, яка саме і намагалась встановити необхідні для виконання рішення обставини в такий спосіб.
Посилаючись на те, що рішення суду містить альтернативний спосіб виконання, а саме, в разі невиконання ОСОБА_3 рішення в частині знесення прибудови, паркану та відновлення хвіртки, дозволити ОСОБА_2 . виконати ці дії за рахунок ОСОБА_3 , стягувач вмінює бездіяльність із цього приводу державному виконавцю, але не зважує при цьому на те, що такі дії має виконати вона сама (дозволено це зробити ОСОБА_2 , а тому їй як правонаступнику), але за рахунок боржника. Тобто вона сама має право за цим рішення суду знести вищевказані об`єкти, а всі витрати покласти на боржника.
Але стягувач обрала лише позицію звинувачення державного виконавця у всьому, що останньою здійснюється у виконавчому провадженні, але ніяким іншим чином не сприяючи виконанню рішення.
На користь вказаному свідчить, що з 1 року та 7 місяців як ОСОБА_1 є стягувачем, нею весь час порушуються судові справи, зокрема, навіть безпідставні. Так, начальником Вознесенівського ВДВС 10.07.2017р. скасовано постанову про закінчення ВП № 42654906 у зв`язку зі смертю стягувача та відмовою судом І інстанції у заміні стягувача на ОСОБА_1 , та 14.07.2017р. поновлено виконавче провадження у зв`язку з отриманням судового рішення про заміну стягувача на ОСОБА_1 , але остання все одно подає скаргу до суду про скасування цієї ж скасованої постанови, та цю скаргу тільки через 3 місяці залишено без розгляду, що і є затягуванням процесу виконання самого рішення.
Крім того, виконавчі дії відкладались з 26.12.2017р. по березень 2018р. неодноразового у зв`язку із зверненням боржника ОСОБА_3 з приводу встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка є предметом виконання.
Таким чином, колегія визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України вона підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 травня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.