Справа № 626/795/19
Провадження № 2/626/281/2019
28.05.2019 року м. Красноград
Красноградський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Дудченко В.О.
за участю секретаря Зінченко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді, у відсутність сторін, цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Билима О.М. до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПРЕМЬЕРА» про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування моральної шкоди, -
28.03.2019 року представник ОСОБА_1 -адвокат Билим О.М. звернувся до суду з позовом до ТОВ «АВТОПРЕМЬЕРА» про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування моральної шкоди.
12.02.2019 року, коли він приїхав за вищевказаною адресою, представники відповідачів підтвердили ОСОБА_1 про наявність у них обраного ним автомобіля, який на даний час в дорозі до офісу, і запропонували розпочати здійснення необхідних процедур для передачі йому у власність автомобіля шляхом складання та підписання відповідного договору та сплаті коштів за вибраний автомобіль.
Представник позивача адвокат Билим О.М. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача ТОВ «АВТОПРЕМЬЕРА» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, у відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, він не подавав відзив на позов.
Згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.
Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд вважає наступне.
Згідно з п. 1.1. договору №900008 від 12.02.2019 року виконавець приймає на себе зобов`язання здійснити наступні дії: пошук належного транспортного засобу і інформування Замовника про продавців такого транспортного засобу, про ринок продажу транспортного засобу в Україні, який задовольняє потребам Замовника, про умови і види правочинів, згідно з якими можливе отримання ним транспортного засобу (інформаційно-консультативна послуга», представництво інтересів замовника при укладанні договорів щодо отримання транспортного засобу у продавця, в тому числі аналіз і оцінки ризиків в межах переданих повноважень, укладення договору щодо отримання транспортного засобу продавця, представництво інтересів Замовника у відносинах з третіми особами, в тому числі і державними органами, з питань виконання умов укладених договорів Замовника з отримання транспортних засобів, в тому числі, надання юридичної допомоги, складання відповідних заяв, представництво в судах та органах виконавчої служби України в разі порушення умов договорів.
Пунктом 3.3. Договору передбачено, що інформаційно-консультативна послуга (пункт 1.1. ст.1 Договору) надається у формі аналітичного висновку протягом 15 календарних днів з моменту укладення Договору та додатку №1 до Договору. Послуга вважається наданою з дати отримання аналітичного висновку замовником безпосередньо у Виконавця або з дати здачі Виконавцем аналітичного висновку на пошту чи передачі Замовнику іншими відповідними засобами зв`язку та/або підписання акту наданих послуг, вартість послуги складає 10% від суми, вказаної в додатку №1 до Договору.
В пункті 4.4. Договору зазначено, що юридичні послуги вважаються наданими у разі укладення договорів щодо отримання транспортного засобу, представництва Замовника у відносинах з третіми особами, в тому числі державними органами, з питань виконання умов договорів Замовника з отримання транспортних засобів, а в разі виникнення порушення умов договорів-представництва інтересів в судах України та органах Державної виконавчої служби України. Вартість юридичної послуги становить 1,5 % від суми, вказаної в заяві, відповідно до якої визначається перелік юридичних дій (п.4.5 Договору).
Відповідно до п.9.4 Договору замовник має право відмовитись від Договору в односторонньому порядку, про що письмово повідомляє Виконавця шляхом направлення рекомендованою поштою на адресу Виконавцю відповідного листа з чітким волевиявленням щодо відмови від Договору та зазначенням власних банківських реквізитів. Винагорода за надані послуги не підлягає поверненню, кошти за ненадані послуги Виконавець повертає протягом 15 банківських днів відповідно до додаткової угоди, яка укладається на підставі отриманої від Замовника заяви про відмову від Договору та повернення коштів із зазначенням власних банківських реквізитів (п.9.5 Договору).
Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначає, що представники відповідача навмисно ввели позивача в оману щодо природи договору, так, за своєю суттю договір є договором про надання послуг, але в заявлених в договорі інформаційно-консультаційних, представницьких та юридичних послугах відповідача позивач ніколи не мав потреби та задля цього не приїжджав би до міста Запоріжжя із Харківської області. Як зазначено вище, він мав на меті саме придбати автомобіль у власність, а не отримати від відповідача послуги з пошуку належного транспортного засобу і інформування про продавців такого транспортного засобу, про ринок продажу транспортного засобу в Україні та інші непотрібні йому та абсурдні послуги відповідача (які, до того ж, так і не були надані), що згадуються в пунктах 1.1 та 3.1 договору. Незважаючи на те, що за договором позивач не набуває право власності на автомобіль, до договору включено розділ 5 «Порядок отримання транспортного засобу», що зроблено відповідачем задля створення у позивача враження про придбання автомобіля. З цією ж метою у згаданому вище рахунку-фактурі представники відповідача вказали, що платіж здійснюється саме за автомобіль, а не за послуги, обумовлені договором. А сплачена позивачем відповідачеві сума грошових коштів відповідає запропонованій вартості автомобіля із врахуванням встановлення на автомобіль ГБО.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).
Частина 1 статті 16 ЦК України та частина 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) надають кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З норм пунктів 2 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України випливає, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Так, згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Виходячи з положень пунктів 1, 6 частини 1 статті 4, частин 1, 3 статті 5 та частини 1 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на захист своїх прав державою та звернення до суду за захистом порушених прав; держава забезпечує споживачам захист їх прав; захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Як визначено пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.
Відповідно до частини 1, пунктів 1, 3, 4 та абзацу 8 частини 2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється; нечесна підприємницька практика включає, серед іншого, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною; якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, таких як її наявність, ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах; підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Пунктами 1, 3 та 4 частини 3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.
Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (абзац 1 частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману врегульовані частиною 1 статті 230 ЦК України: якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Як роз`яснено в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.
Тобто самі по собі консультаційні та інформаційні послуги, що є предметом договору, позивачу взагалі не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із ТОВ «Автопремьера», а саме отримання ним у власність автомобіля, який він вже вибрав.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, застосовуючи нечесну підприємницьку практику, умисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору, а тому наявні всі підстави для визнання його недійсним.
Правові наслідки недійсності правочину визначаються частиною 1 статті 216 ЦК України: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частина 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
У відповідності до частини 2 статті 216 та частиною 2 статті 230 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано моральної шкоди, вона підлягає відшкодуванню винною стороною; сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні моральну шкоду, що завдана у зв`язку з вчиненням цього правочину.
Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно зі ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи умисний характер обману з боку відповідача, характер та глибину душевних страждань, яких зазнав позивач, відсутність з боку відповідача бажання добровільно поновити порушені внаслідок обману права та законні інтереси позивача, суд вважає розумним і справедливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,0 гривень.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по справі у розмірі 768,40 грн. за вимогу немайнового характеру про визнання договору недійсним, 768,40 грн. за вимогу майнового характеру про відшкодування матеріальної шкоди, 384,20 грн. за вимогою про стягнення моральної шкоди, а разом 1921,0 грн.
Керуючись ст.ст. 4-5, 12, 76-83, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд через Красноградський районний суд.
Суддя