У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., за участі секретаря Бурячек О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва матеріали зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який подано в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

30 листопада 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадженні у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

04 лютого 2019 року (вх.№7330) представник відповідача - адвокат Пономарьова І.В. подала до суду зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

07 березня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача - адвокат Пономарьова І.В. в судовому засіданні просила прийняти зустрічну позовну заяву та об`єднати в одне провадження з первісним позовом, оскільки ці вимоги взаємозв`язані, виникають з одних правовідносин, які регулюються нормами сімейного законодавства, тому їх спільний розгляду є доцільним.

Представник позивача - адвокат Старшинський В.А. в судовому засіданні просив відмовити у прийнятті зустрічного позову, оскільки не вбачає підстав для спільного розгляду різних за своєю правовою природою вимог, що потягне за собою затягування розгляду справи по суті.

Оцінивши наведені представником відповідача підстави для прийняття зустрічного позову, вислухавши думку учасників справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.49 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 193 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Виходячи з предмету первісного позову, ОСОБА_2 пред`явив позов до ОСОБА_1 з вимогою: «В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В той же час, предметом позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є вимоги: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку».

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Як роз`яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», судам слід мати на увазі, що, оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123 - 126 ЦПК.

Порядок прийняття зустрічного позову визначений ст. 193 ЦПК України, яким визначено, що підставами прийняття зустрічного позову до спільного розгляду є взаємопов`язаність, доцільність розгляду в одному провадженні, а також, можливість виключення повністю або частково задоволення первісного позову, у разі задоволення зустрічного позову.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним. Недоцільно розглядати первісний позов і зустрічний позов, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування.

Виходячи зі змісту ст. 193 ЦПК України, законодавством не передбачено прийняття зустрічного позову в частині заявлених вимог. Наслідком прийняття зустрічного позову є його об`єднання в одне провадження з первісним позовом.

Відповідно до ч. 10 ст. 188 ЦПК України, справи об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.

Первісний позов та зустрічний позов заявлені між тими ж сторонами, але мають різні предмети спору, що тягне за собою збір нових доказів та їх доведення іншими засобами доказування, тому спільний розгляд цих позовів призведе до затягування судового процесу, порушення права позивача на своєчасний, швидкий розгляд та вирішення справи по суті вимог заявлених у первісному позові.

З урахуванням викладеного та зважаючи на те, що вирішення питання про прийняття в провадження зустрічного позову є правом суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову та його об`єднання в одне провадження з первісним позовом, що не позбавляє відповідача права звернутись до суду з окремим позовом в загальному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 188, 193, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до положень ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С у д д я: