Справа № 466/167/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судових засідань Якимець Ю.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 .

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про реальний поділ житлового будинку та присадибної земельної ділянки в натурі як об`єктів права спільної часткової власності,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовною заявою про проведення реального поділу житлового будинку загальною площею 82,5 кв.м. з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та просила визнати за ОСОБА_5 право приватної власності на приміщення, позначені на плані під індексами 1-1 площею 7,2 кв.м., 1-2 площею 11,1 кв.м., 1-3 площею 13,9 кв.м., 1-4 площею 5,3 кв.м., 1-5 площею 3,4 кв.м. та сарай Б площею 3,77 кв.м., сарай В площею 5,40 кв.м., що відповідатиме розміру 1/3 частки ОСОБА_5 у спільному майні; про виділення в натурі ОСОБА_5 . 1/3 частки земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 якої складає 600 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7 . Після смерті якої відповідно до заповіту, вона разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували все належне їй майно у рівних частках, а саме по 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, а також присадибної земельної ділянки. Даний житловий будинок складається з чотирьох житлових кімнат, площею 51,6 кв.м. та кухні. До будинку відносяться господарські будівлі: житлова добудова, два сараї, вбиральна, гараж, хвіртка, огорожа та тротуари.

Позивач стверджує, що після смерті спадкодавця між нею та відповідачами постійно виникали суперечки з приводу режиму користування та володіння будинком, господарськими будівлями та присадибною земельною ділянкою. У зв`язку із чим змушена звернутися до суду.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що сторони володіють житловим будинком у рівних частках. Загальна площа житлового будинку становить 82,5 кв.м., з яких 32,2 кв.м. площа якою фактично користується позивач, а 50,3 кв.м. площа якою користуються відповідачі, що становить меншу частку, ніж та якою вони володіють. Представник відповідача зазначає, що позивач просить визнати за нею право власності на 40,9 кв.м. будинку, із самочинно збудованими приміщеннями, що суперечить вимогам законодавства.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того пояснила, що спадкодавцем за власні кошти було добудовано будинок. Вважає, що реальний поділ будинку можливий, та зазначає, що варіант №2 висновку експерта є найбільш сприятливим для сторін. При цьому, ствердила, що позивач готова сплатити компенсацію відповідачам, передбачену варіантом №2 висновку експерта. Крім того, просила визнати за позивачем право власності на два самовільно збудованих приміщення, оскільки такі збудовані для забезпечення санітарних потреб, а відповідачі чинять перешкоди у користуванні ними.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги заперечила, наголосивши на тому, що вимога про узаконення самочинного будівництва не може бути задоволена. Крім того зазначила, що вона із ОСОБА_3 ніколи не користувалися гаражем. Позивачу ніхто перешкод не чинив, туалетом та літньою кухнею користувалися спільно. Просила застосувати варіант №3 з додатком №5 висновку експерта.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги у судовому засіданні заперечила. Ствердила, що позивачу до здійснення нею добудови не чинили перешкод у користуванні туалетом. Просила при винесенні рішення, виділити реальні частки із повною ізоляцією із позивачем. Крім того, пояснила, що за власний кошт робили благоустрій території.

Представник відповідачів у судовому засіданні просила відмовити у частині визнання права власності позивача на самовільне будівництво.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів та їх представника, дослідивши подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_5 у зв`язку із наступним.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданого Шевченківською районною Радою народних депутатів 13.06.1989 року №239, ОСОБА_7 належав житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.01.1999 року №3-133 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках.

Реєстраційним посвідченням від 16.02.1999 року серії НОМЕР_1 024528 ОСОБА_5 прийняла спадщину, зареєструвавши 1/3 частину будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 прийняла спадщину, зареєструвавши 1/3 частину будинку по АДРЕСА_1 , що стверджується реєстраційним посвідченням від 16.02.1999 року серії НОМЕР_2 . Згідно з реєстраційним посвідченням від 16.02.1999 року серії НОМЕР_1 024530 ОСОБА_2 прийняла спадщину, зареєструвавши 1/3 частину вищевказаного будинку.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.01.1999 року спадкове майно складалося з житлового будинку АДРЕСА_1 приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з чотирьох кімнат житловою площею 51,7 кв.м. та кухні. До будинку відносяться господарські будівлі: А-1 житлова добудова, два сараї, позначені на плані літерами: Б, В; вбиральна, позначена на плані літерою ОСОБА_8 ; гараж, позначений на плані літерою Д; хвіртка, огорожа, позначені на плані цифрами 1, 2, тротуари, позначені на плані цифрою 1. Будинок, розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. Самовільно збудовані господарські споруди в дане свідоцтво не входять.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

У відповідності до ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Статтею 356 цього Кодексу передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Норми ст.ст.363, 367 ЦК України регулюють правовідносини учасників спільної часткової власності щодо виділу частки з майна або його поділу.

Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, яке є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, що виключає можливість залишення в спільному користуванні співвласників будь - яких приміщень будинку.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» поділ житлового будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділена окрема частина будинку із самостійним виходом на земельну ділянку.

Згідно з п.7 зазначеної Постанови, у спорах про поділ будинку в натурі учасника спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Суд приймає за основу варіант 3 висновку експерта №1228 від 16.11.2018 року судової будівельно-технічної експертизи як такий, що найбільше відповідає інтересам сторін, відповідно до якого пропонується ОСОБА_5 такі приміщення: тамбур (приміщення 1), загальною площею 7,2 кв.м., житлову кімнату (приміщення 2), загальною площею 11,1 кв.м., житлову кімнату (приміщення 3), загальною площею 13,9 кв.м. Загальна площа 32,2 кв.м. Відтак, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 пропонується виділити 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 квартиру №2, а саме: кухню (приміщення 1), загальною площею 7,7 кв.м., санвузол (приміщення 2), загальною площею 4,2 кв.м., житьлову кімнату (приміщення 3), загальною площею 11,1 кв.м., житлову кімнату (приміщення 4), загальною площею 13,0 кв.м., комірку (приміщення 5), загальною площею 0,7 кв.м., житлову кімнату (приміщення 6), загальною площею 14,3 кв.м. Загальна площа 51,0 кв.м. В спільному користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити наступні споруди: огорожу (№1), хвіртку (№2), мощення (І), відмостка (ІІ).

Позивач просила визнати за нею право власності і на самочинно збудовані приміщення, позначені на технічному паспорті під індексом а-1 площею 8,7 кв.м., проте, враховуючи постанову ВСУ від 04.12.2013 року по справі №6-130цс13, суд приходить висновку, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, відтак, в даній вимозі позивача слід відмовити.

При застосуванні варіанту №3 висновку експерта підлягає стягненню 8706,40 грн. грошової компенсації з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки реальні частки в результаті проведення розподілу житлового будинку на дві автономні, ізольовані квартири склали 7/20 та 13/20 частини. Обираючи зазначений варіант висновку експерта суд вважає, що він в найбільшій мірі буде сприяти рівності прав співвласників будинковолодіння.

Щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 , експертом було запропоновано три можливих варіантів такого поділу. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що варіант № АДРЕСА_2 користування земельною ділянкою є найменш обтяжливим для учасників. І саме він в найбільшій мірі забезпечить безперешкодне користування кожним із власників належної йому частки земельної ділянки.

Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно правовими угодами (ст.87 ЗК України).

Згідно із ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є в спільній частковій власності.

Частиною 3 ст.88 ЗК України встановлено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разу неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами), у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про реальний поділ житлового будинку та присадибної земельної ділянки в натурі як об`єктів права спільної часткової власності слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 89, 141, 229, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про реальний поділ житлового будинку та присадибної земельної ділянки в натурі як об`єктів права спільної часткової власності задовольнити частково.

Провести реальний поділ житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до висновку експерта №1228 від 16.11.2018 року.

Виділити у власність ОСОБА_5 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 квартиру №1, а саме: тамбур (приміщення 1), загальною площею 7,2 кв.м., житлову кімнату (приміщення 2), загальною площею 11,1 кв.м., житлову кімнату (приміщення 3), загальною площею 13,9 кв.м. Загальна площа 32,2 кв.м.

Виділити у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 квартиру № АДРЕСА_3 , а саме: кухню (приміщення 1), загальною площею 7,7 кв.м., санвузол (приміщення 2), загальною площею 4,2 кв.м., житьлову кімнату (приміщення 3), загальною площею 11,1 кв.м., житлову кімнату (приміщення 4), загальною площею 13,0 кв.м., комірку (приміщення 5), загальною площею 0,7 кв.м., житлову кімнату (приміщення 6), загальною площею 14,3 кв.м. Загальна площа 51,0 кв.м.

В спільному користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити наступні споруди: огорожу (№1), Хвіртку АДРЕСА_3 ), мощення (І), відмостка (ІІ).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 8706,40 грн. (вісім тисяч сімсот шість гривень чорок копійок).

У зв`язку з поділом житлового будинку право спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинити.

Виділити ОСОБА_5 в користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 124,0 кв.м. із виїздом на вулицю з наступними геометричними розмірами по периметру: 4,10мп.; 5,47мп.; 1,00мп.; 3,47мп.; 3,76мп.; 1,23мп.; 1,00мп.; 5,70мп.; 3,04мп.; 5,70мп.; 7,05мп.; 2,64мп.; 14,00мп. (додаток №5 до висновку експерта №1228 від 16.11.2018 року).

Виділити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 356,0 кв.м. із виїздом на вулицю з наступними геометричними розмірами по периметру: 28,33мп.; 17,40мп.; 3,8мп.; 0,30мп.; 9,15мп.; 3,04мп.; 5,70мп.; 1,00мп.; 1,23мп.; 3,76мп.; 3,47мп.; 1,00мп.; 5,47мп.; 4,10мп. додаток №5 до висновку експерта №1228 від 16.11.2018 року).

В задоволенні інших вимог відмовити за безпідставністю.

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 17.09.1996 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 17.09.1996 року, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 02.07.1996 року, РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду у розмірі 2606,43 грн. (дві тисячі шістсот шість гривень сорок три копійки) покласти на ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у рівних частках.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньої до Львівського апеляційного суду з моменту складення повного тексту.

Повний текст рішення складено 22 травня 2019 року.

Суддя О. І. Баєва