17.05.2019 Єдиний унікальний номер 205/1800/15-ц
Єдиний унікальний номер № 205/1800/15-ц
Провадження № 2/205/256/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Представник позивача Гарда Ю.М., представник відповідача Панченко О.В. -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» 16.03.2015 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2015 року провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - зупинено до вирішення цивільної справи, що знаходиться в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2018 року відновлено провадження по даній справі.

Уточнивши позовні вимоги в редакції від 20.03.2019 року, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до договору № DNP0GK00000050 від 03.08.2006 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 30000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 03.08.2021 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2016 року з відповідачів на користь позивача було стягнуто заборгованість у розмірі 44221,90 доларів США. Заборгованість за період з 21.07.2011 по 26.02.2015 року становить 57135,48 доларів США, що за курсом 30,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.02.2015 року складає 1714635,75 грн.; з яких: 16605,54 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 21.07.2011 по 26.02.2015 року; 2646,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 21.07.2011 по 26.02.2015 року; 37883,94 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 21.07.2011 по 26.02.2015 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору 03.08.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № DNP0GK00000050.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 57135,48 доларів США, що за курсом 30,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.02.2015 року складає 1714635,75 грн. станом на 26.02.2015 року за кредитним договором № DNP0GK00000050 від 03.08.2006 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 03.08.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNP0GK00000050, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримала кредит 30000,00 доларів США, зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.08.2021 року (а.с. 14-15).

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 03.08.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № DNP0GK00000050, за умовами якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання у випадку неналежного виконання боржником зобов`язань за зазначеним кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п. 4 Договору поруки) (а.с. 16).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2016 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNP0GK00000050 від 03.08.2006 року станом на 20.07.2011 року у розмірі 44221,90 дол. США, що відповідно до повідомлення НБУ від 20.07.2011 року (1 дол. США 7,98 грн.) складає 352890,76 грн., а саме: заборгованість за кредитом 28178,47 дол. США; заборгованість по процентам 8437,67 дол. США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1701,00 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань 5904,76 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі по 910 грн. з кожної. В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим - відмовлено (а.с. 145-146).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.12.2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2016 року залишено без змін (а.с. 103-106).

Відповідно до розрахунку заборгованість за період з 21.07.2011 по 26.02.2015 року становить 57135,48 доларів США, що за курсом 30,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.02.2015 року складає 1714635,75 грн.; з яких: 16605,54 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 21.07.2011 по 26.02.2015 року; 2646,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 21.07.2011 по 26.02.2015 року; 37883,94 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 21.07.2011 по 26.02.2015 року (а.с. 147-149).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом на звернення до суду з вимогою про повернення суми кредиту та відсотків за його користування та пені у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2016 року та постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.12.2016 року.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 154цс18.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Приймаючи до уваги те, що раніше банк скористався своїм правом дострокового стягнення кредиту, звернувшись до суду в вересні 2011 року з вимогою про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 44221,90 доларів США, чим змінив строк виконання основного зобов`язання.

Тому позивачем обраний неправильний спосіб захисту своїх порушених прав відповідно до статті 16 ЦК України, оскільки позивач має право на стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, однак такі вимоги позивачем не заявлялись, а суд відповідно до статті 13 ЦПК України зобов`язаний дотримуватись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог.

З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим судові витрати за рахунок відповідача не компенсуються.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15-16, 525-526, 598, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 82, 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д), до ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, яка відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 травня 2019 року.

Суддя Н.В. Басова