Постанова

Іменем України

06 травня 2019 року

м. Київ

справа № 1519/21672/12

провадження № 61-24842св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_12 ,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13,

відповідачі (за зустрічним позовом): ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка є правонаступником ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

за зустрічним позовом: ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гайворонського С. П., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2012 року ОСОБА_12 звернувся до суду з позовом про визначення часток у спільній частковій власності.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/9 частина домоволодіння АДРЕСА_1 .

Іншими співвласниками цього будинку є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9

У 2008 році він за власні кошти добудував прибудову площею 17 кв. м, тамбур площею 1,7 кв. м, відкриту веранду, площею 1,9 кв. м, прибудову другого поверху площею 47,4 кв. м.

21 грудня 2011 року отримав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, проте отримати свідоцтво про право власності не може, оскільки не визначені частки співвласників у домоволодінні.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 , якій належить 3/25 частин домоволодіння, та ОСОБА_9 , якому належить 1/10 його частина, у будинку не проживають та своєї згоди на перерахунок часток між співвласниками не надають, просив визначити, що йому належить 19/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 803 кв. м, та визнати за ним право власності на 19/100 частин цього домоволодіння, що складається з житлового будинку літ. «В»: 6-1 - житлова кімната площею 12,6 кв. м; 6-2 - їдальня площею 12,1 кв. м; 6-3 - кухня площею 12,6 кв. м; 6-4 - санвузол площею 4,4 кв. м; 6-5 - тамбур площею 1,7 кв. м; 6-6 - хол площею 18,5 кв. м, 6-7 - житлова кімната площею 13,2 кв. м, 6-8 - житлова кімната площею 15,7 кв. м, загальною площею 90,8 кв. м, житловою площею 53,6 кв. м; погребу літ. «в6», 1/2 частини сараю літ. «Н», 1/10 вбиральні літ. «Ж», 1/10 погребу літ. «К», 1/10 огорожі № 12, 4, 5, 1/10 замощення І.

ОСОБА_13 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з зустрічним позовом, у якому просили визначити, що ОСОБА_13 належить 14/100 частин у спільній частковій власності домоволодіння на АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 14/100 частин цього домоволодіння, що складається з житлового будинку літ. «Б»: 4-1 - коридор площею 3,6 кв. м, 4-2 - кухня площею 10,4 кв. м, 4-3 - житлова кімната площею 15,1 кв. м, 4-4 - санвузол площею 5,5 кв. м, 4-5 - коридор площею 11,5 кв.м, 4-6 - житлова кімната площею 20,7 кв. м, 4-7 - житлова кімната площею 9,7 кв. м, загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 45,5 кв. м; 1/3 частини сараю літ. «Г», 1/10 вбиральні літ. «Ж», 1/10 погребу літ. «К», 1/10 огорожі № 1, 2, 4, 5, 1/10 замощення І, що розташовані на земельній ділянці, площею 803 кв. м.

Визначити, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить 19/100 частин у спільній частковій власності домоволодіння на АДРЕСА_1 та визнати за ними право власності на 19/100 частин цього домоволодіння, що складається з житлового будинку літ. «А»: 1-1 - коридор площею 7,1 кв. м, 1-2 - житлова кімната площею 19,7 кв. м, 1-3 - коридор площею 6,9 кв. м, 1-4 - житлова кімната площею 8,7 кв. м, 1-5 - кухня площею 9,7 кв. м, 1-7 - коридор площею 1,4 кв. м, 1-8 санвузол площею 2,4 кв. м, 1-9 -житлова кімната площею 28,1кв. м, 1-10 - коридор площею 8,9 кв. м, 1-11 комора площею 3,3 кв. м, 1-12 - житлова кімната площею 15,4 кв. м, 1-13 - санвузол площею 4,8 кв. м, загальною площею 116,4 кв. м, житловою площею 71,9 кв. м; сараю літ. «К1», 1/10 частини вбиральні літ. «Ж», 1/10 частини погребу літ. «К», 1/10 частини огорожі № 1, 2, 4, 5, 1/10 замощення І, що розташовані на земельній ділянці, площею 803 кв. м.

Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_13 на праві спільної часткової власності належить 9/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , а їм ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) - 17/100 частин.

У 2012 року ОСОБА_13 реконструював свою частину домоволодіння, добудувавши другий поверх загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 45,5 кв. м, та отримав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Вони також ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) провели реконструкцію своєї частини будинку літ. «А» загальною площею 140,6 кв. м, житловою площею 90,1 кв. м, та отримали декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 18 липня 2012 року.

Згідно з довідкою комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» співвласниками домоволодіння також є ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , частка яких складає 48/100 частин вищезазначеного домоволодіння.

Посилаючись на те, що не всі співвласники проживають у будинку, проте не надають згоди на перерахунок часток, просили позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2012 року первісний позов ОСОБА_12 та зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 задоволено.

Визначено, що ОСОБА_12 належить 19/100 частин домоволодіння на АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «В»: 6-1 - житлова кімната площею 12,6 кв. м; 6-2 - їдальня площею 12,1 кв. м; 6-3 - кухня площею 12,6 кв. м; 6-4 - санвузол площею 4,4 кв. м; 6-5 - тамбур площею 1,7 кв. м; 6-6 - хол площею 18,5 кв. м, 6-7 - житлова кімната площею 13,2 кв. м, 6-8 - житлова кімната площею 15,7 кв. м, загальною площею 90,8 кв. м, житловою площею 53,6 кв. м; погребу літ. «в6», 1/2 частини сараю літ. «Н», 1/10 вбиральні літ. «Ж», 1/10 погребу літ. «К», 1/10 огорожі № 12, 4, 5, 1/10 замощення І, що розташовані на земельній ділянці площею 803 кв. м.

Визначено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належить 19/100 частин домоволодіння на АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А»: 1-1 - коридор площею 7,1 кв. м, 1-2 - житлова кімната площею 19,7 кв. м, 1-3 - коридор площею 6,9 кв. м, 1-4 - житлова кімната площею 8,7 кв. м, 1-5 - кухня площею 9,7 кв. м, 1-7 - коридор площею 1,4 кв. м, 1-8 санвузол площею 2,4 кв. м, 1-9 -житлова кімната площею 28,1кв. м, 1-10 - коридор площею 8,9 кв. м, 1-11 - комора площею 3,3 кв. м, 1-12 - житлова кімната площею 15,4 кв. м, 1-13 - санвузол площею 4,8 кв. м, загальною площею 116,4 кв. м, житловою площею 71,9 кв. м; сараю літ. «К1», 1/10 частини вбиральні літ. «Ж», 1/10 частини погребу літ. «К», 1/10 частини огорожі № 1, 2, 4, 5,1/10 замощення І, що розташовані на земельній ділянці площею 803 кв. м.

Визначено, що ОСОБА_13 належить 14/100 частин домоволодіння на АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «Б»: 4-1 - коридор площею 3,6 кв. м, 4-2 - кухня площею 10,4 кв. м, 4-3 - житлова кімната площею 15,1 кв. м, 4-4 - санвузол площею 5,5 кв. м, 4-5 - коридор площею 11,5 кв. м, 4-6 - житлова кімната площею 20,7 кв. м, 4-7 - житлова кімната площею 9,7 кв. м, загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 45,5 кв. м; 1/3 частини сараю літ. «Г», 1/10 вбиральні літ. «Ж», 1/10 погребу літ. «К», 1/10 огорожі № 1, 2, 4, 5, 1/10 замощення І, що розташовані на земельній ділянці, площею 803 кв. м.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 червня 2013 року визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право приватної власності на 19/100 частин домоволодіння на АДРЕСА_1 ,.

Визнано за ОСОБА_13 право приватної власності на 14/100 частин домоволодіння на АДРЕСА_1 ,.

Визнано за ОСОБА_12 право приватної власності на 19/100 частин домоволодіння на АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції виходив із того, що співвласники будинку АДРЕСА_1 здійснили перебудови і прибудови до приміщень, які належать їм на праві власності, а тому їх ідеальні частки мають були збільшені: частка ОСОБА_12 - із 1/9 частини до 19/100 частин, частка ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . - з 17/100 до 19/100 часток, частка ОСОБА_13 . - з 9/100 до 14/100 часток.

Такий розподіл часток між ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_12 не порушує прав та інтересів інших співвласників вищезазначеного домоволодіння.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2017 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2012 року та додаткове рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_12 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що інші співвласники будинку № 68 на вулиці Бреуса у місті Одесі згоди на збільшення часток позивачів, та, відповідно, зменшення розміру своїх часток не надавали, їх частки є не встановленими і вони позбавлені можливості розпоряджатися своєю власністю, що в свою чергу призводить до порушення їхніх прав щодо користування нею, у тому числі й земельною ділянкою, на якій розташований цей будинок.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 подали касаційні скарги в яких, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційні скарги аргументовані тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про те, що таким розподілом часток у домоволодінні будуть порушені права інших співвласників.

Перерахунок часток не призведе до позбавлення майна інших співвласників, власниками якого вони є.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_14 подали заперечення, в яких просили залишити без задоволення касаційні скарги та без змін рішення апеляційного суду, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Надходження справи до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 1519/21672/12 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 24 грудня 1983 року ОСОБА_12 є власником 1/9 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

У 2008 році він за власні кошти добудував прибудову площею 17 кв. м, тамбур площею 1,7 кв. м, відкриту веранду площею 1,9 кв. м, прибудову другого поверху площею 47,4 кв. м та отримав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 21 грудня 2011 року № ОД 0.

На підставі договору дарування від 21 серпня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить 17/100 частин вищезазначеного домоволодіння.

У 2007 році вони провели реконструкцію своєї частини будинку літ. «А» загальною площею 140,6 кв. м, житловою площею 90,1 кв. м та отримали декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 18 липня 2012 року № ОД 5.

На підставі договору дарування від 18 жовтня 2011 року ОСОБА_13 належить 9/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , який у 2012 році реконструював свою частину, здійснивши надбудову другого поверху загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 45,5 кв. м, та отримав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 16 листопада 2012 року № ОД 1.

Згідно з довідкою комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 13 грудня 2012 року співвласниками зазначеного вище домоволодіння також є ОСОБА_7 (правонаступником після смерті якої є ОСОБА_6 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , яким належить 48/100 частин.

Також установлено, що у 2012 році свою частку у праві спільної часткової власності ОСОБА_9 подарував ОСОБА_15 і

ОСОБА_16. Звертаючись до суду з позовами, позивачі посилались на те, що у зв`язку з відсутністю нотаріально посвідченої згоди усіх співвласників спірного будинку, вони не можуть оформити право власності на свої частки з урахуванням прибудов, якими фактично користуються, тому просили визначити ці частки в судовому порядку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг та скасування оскаржуваного рішення.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційних скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Установивши факт відсутності згоди співвласників спірного домоволодіння на зміну розміру часток у праві спільної часткової власності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів.

Доводи скарг про те, що перерахунок часток не призведе до порушення прав інших співвласників колегія суддів відхиляє, оскільки у разі збільшення часток одних співвласників у спільній частковій власності підлягають зменшенню розміри часток інших співвласників, на що останні не погоджуються.

Інші аргументи касаційних скарг також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновку суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів, незгоди заявників з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційних скарг та залишення без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат

+