ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 643/15194/18

провадження № 22-ц/818/2318/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Обласний Центр Онкології»,

третя особа генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології», третя особа: генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року, постановлене під головуванням судді Горбунової Я.М., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології», третя особа: генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №781-ОС від 03.08.2018 р. про оголошення догани ОСОБА_1. Визнано незаконним та скасовано наказ Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №952-ОС від 18.09.2018 р. про переміщення ОСОБА_1 на посаду лікаря-гінеколога-онколога поліклінічно-діагностичного відділу, поновивши її на посаді лікаря-онколога-гінеколога онкогінекологічного відділення. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. заподіяної їй моральної шкоди. В задоволенні іншої частини відмовлено. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» на користь держави судовий збір у розмірі 2 114,40 грн.

В апеляційній скарзі Комунальне некомерційне підприємство «Обласний Центр Онкології» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що догана до ОСОБА_1 застосована у відповідності до вимог закону, оскільки позивачкою було порушено трудову дисципліну, а саме: ОСОБА_1 безпідставно ігноруючи висновки мультидисциплінарної комісії, розпорядження безпосереднього керівника, провела зовсім інше хірургічне втручання. Крім того, наказ Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №952-ОС від 18.09.2018 року про переміщення ОСОБА_1 на посаду лікаря-гінеколога-онколога поліклінічно-діагностичного відділу також відповідає вимогам закону, оскільки було здійснено не переведення позивачки на іншу роботу, а переміщення в межах спеціальності, кваліфікації та посади, обумовленої трудовим договором. Відповідач вважає безпідставним стягнення на користь позивачки моральної шкоди.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, просила рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» - залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року оскаржується відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено дотримання положень ст. 149 КЗпП України при накладенні дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а саме: не була дотримана процедура застосування дисциплінарного стягнення, не була надана можливість позивачці надати пояснення з приводу порушень нею трудової дисципліни. Крім того суд першої інстанції вважав, що переміщення позивачки на посаду лікаря-гінеколога-онколога поліклінічно-діагностичного відділу є неправомірним, оскільки воно не відповідає спеціальності, кваліфікації та посаді, обумовленої трудовим договором, укладеним з позивачкою. З урахуванням вказаних протиправних дій відповідача ОСОБА_1 спричинені моральні страждання, тому на користь позивачки підлягає стягненню 5 000 грн. моральної шкоди.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1Б з 03 січня 2002 року працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний Центр Онкології» лікарем-онкологом-гінекологом гінекологічного відділення КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний диспансер» (а.с.7-8).

В 2009 році на підставі розпорядження Харківської обласної ради № 58 від 19.05.2009 року КЗ03 «Харківський обласний клінічний онкологічний диспансер» було перейменовано в КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр», а в 2017 році реорганізований в Комунальне некомерційне підприємство «Обласний центр онкології», в звязку з чим, позивачка була переведена на посаду лікарі-гінеколога-онколога онкогінекологічного відділення Комунальне некомерційне підприємство «Обласний центр онкології» згідно наказу № 327-ОС від 29.12.2016 року.

Наказом генерального директора КНП «Обласний центр онкології» № 144-ОС від 14.02.2018 року ОСОБА_1, лікаря-гінеколога-онколога онкологічного відділення переміщено у звязку з виробничою необхідністю до онкохірургічного відділення шлунково-кишкового тракту з 15.02.2018 року по 14.04.2018 року (а.с.10). Надалі наказом генерального директора КНП «Обласний центр онкології» позивачку знов переміщено на посаду лікаря-гінеколога-онколога онкохірургічного відділення шлунково-кишкового тракту, а саме: з 16.04.2018 року по 14.07.2018 року (а.с.11).

05 червня 2018 року ОСОБА_1, лікаря-гінеколога-онколога онкохірургічного відділення шлунково-кишкового тракту, переміщено у звязку з виробничою необхідністю до онкогінекологічного відділення з 17.06.2018 року (а.с.12).

Наказом в.о. генерального директора КНП «Обласний центр онкології» № 710-ОС від 16.07.2018 року ОСОБА_1, лікаря-гінеколога-онколога онкогінекологічного відділення переміщено у звязку з виробничою необхідністю на посаду лікаря-гінеколога-онколога до поліклінічно-діагностичного відділу з 17.07.2018 року по 16.09.2018 року (а.с.13).

Наказом № 781-ЩС від 03.08.2018 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення рішення мультидисциплінарної комісії щодо обєму проведення оперативного втручання на підставі службової записки заступника генерального директора з хірургічної роботи ОСОБА_3 від 13.07.2018 року та протоколу засідання комісії з контролю якості медичної допомоги КНП «Обласний центр онкології» від 02.08.2018 року № 2 (а.с.9). З даним наказом позивачка була ознайомлена 19.09.2018 року.

18 вересня 2018 року ОСОБА_1, лікаря- гінеколога-онколога онкогінекологічного відділення, наказом № 952-ОС знов переміщено на посаду лікаря-гінеколога-онколога до поліклінічно-діагностичного відділу з 20.09.2018 року по 16.11.2018 року (а.с.14).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що 19 вересня 2018 року вона була ознайомлена з наказом Генерального директора КНП «ОЦО» 782-ОС від 03.08.2018 року про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Вважає вказаний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вона не порушувала трудової дисципліни, не була ознайомлена з підставою накладення дисциплінарного стягнення, письмових пояснень не надавала. Крім того, з початку 2018 року керівництвом КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» створюються для неї нестерпні умови праці, а саме: з лютого 2018 року вона фактично не має можливості працювати на посаді лікаря-гінеколога-онколога онкогінекологічного відділення, оскільки її постійно переміщують в зв'язку з виробничою необхідністю. Крім того, наказом Генерального директора КНП «ОЦО» № 952-ОС від 18.09.2018 року «на підставі висновків комісії з контролю якості медичної допомоги КНП «ОЦО» вона була переміщена на посаду лікаря-гінеколога-онколога до поліклінічного відділу з 20.09.2018 року по 16.11.2018 року. З цим наказом вона також була ознайомлена лише 19.09.2019 року. Вважає, що «виробнича необхідність» має штучний характер. Штатним розкладом відділення шлунково-кишкового тракту не передбачена посада лікаря-гінеколога-онколога. Пацієнти за її фахом в цьому відділенні на лікуванні не знаходяться. Незаконні дії про притягнення її до дисциплінарної відповідальності спричинили їй значні моральні страждання, стресові ситуації призвели до погіршення її емоційного та психологічного стану, погіршився стан її здоров'я. У звязку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №781-ОС від 03.08.2018 року про оголошення їй догани, визнати незаконним та скасувати наказ Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №952-ОС від 18.09.2018 року про її переміщення на посаду лікаря-гінеколога-онколога поліклінічно-діагностичного відділу, поновивши її на посаді лікаря-онколога-гінеколога онкогінекологічного відділення та стягнути на її користь 30 000 грн. заподіяної їй моральної шкоди.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов'язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.

Згідно із статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Під час розгляду справи, правова оцінка дисциплінарного проступку має проводитись на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника, яке є однією з важливих гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що наказом № 781-ЩС від 03.08.2018 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення рішення мультидисциплінарної комісії щодо обєму проведення оперативного втручання на підставі службової записки заступника генерального директора з хірургічної роботи ОСОБА_3 від 13.07.2018 року та протоколу засідання комісії з контролю якості медичної допомоги КНП «Обласний центр онкології» від 02.08.2018 року № 2 (а.с.9).

При цьому відповідач не зажадав від позивачки письмові пояснення щодо причин порушення нею трудової дисципліни, що стали підставою для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Доказів дотримання положень ст. 149 КЗпП України, в частині надання можливості подати письмові пояснення, при накладенні на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, - матеріали справи не містять.

Матеріали справи також не містять даних про своєчасне ознайомлення ОСОБА_1 з оскаржуваним наказом.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про визнання незаконним та скасування наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №781-ОС від 03.08.2018 року про оголошення догани ОСОБА_1 у звязку із порушенням процедури накладення дисциплінарного стягнення.

Разом з цим колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №952-ОС від 18.09.2018 року про переміщення ОСОБА_1 на посаду лікаря-гінеколога-онколога поліклінічно-діагностичного відділу та поновлення її на посаді лікаря-онколога-гінеколога онкогінекологічного відділення, та в частині стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. заподіяної їй моральної шкоди, виходячи з наступного.

Статтею 32 КЗпП України врегульовано порядок переведення працівника на іншу роботу та зміну істотних умов праці.

Відповідно до ч.1 ст.32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

У частині 2 ст. 32 КЗпП України зазначається, що не вважається переведення на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Зазначена норма трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. ОСОБА_1 передбачає у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, зміну: робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи); структурного підрозділу у тій самій місцевості; роботи на іншому механізмі або агрегаті.

Зважаючи на викладене, власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протиправне.

Таким чином, при переміщенні залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказувала, що наказ Генерального директора КНП «ОЦО» № 952-ОС від 18.09.2018 року про її переміщення на посаду лікаря-гінеколога-онколога до поліклінічно-діагностичного відділу з 20.09.2018 року по 16.11.2018 року є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки «виробнича необхідність» має штучний характер.

Судовим розглядом встановлено, що наказом від 18.09.2018 року ОСОБА_1, лікаря-гінеколога-онколога онкологінекологічного відділення, переміщено на посаду лікаря-гінеколога-онколога до поліклінічного діагностичного відділу (а.с.14).

Крім того матеріали справи містять докази, що ОСОБА_1 протягом 2018 року неодноразово у звязку із виробничою необхідністю була переміщена до інших структурних підрозділів відповідача, а саме:

- наказом генерального директора КНП «Обласний центр онкології» № 144-ОС від 14.02.2018 року ОСОБА_1, лікаря-гінеколога-онколога онкологічного відділення переміщено у звязку з виробничою необхідністю до онкохірургічного відділення шлунково-кишкового тракту з 15.02.2018 року по 14.04.2018 року (а.с.10). Надалі наказом генерального директора КНП «Обласний центр онкології» позивачку знов переміщено на посаду лікаря-гінеколога-онколога онкохірургічного відділення шлунково-кишкового тракту, а саме: з 16.04.2018 року по 14.07.2018 року (а.с.11);

- 05 червня 2018 року ОСОБА_1, лікаря-гінеколога-онколога онкохірургічного відділення шлунково-кишкового тракту, переміщено у звязку з виробничою необхідністю до онкогінекологічного відділення з 17.06.2018 року (а.с.12);

- наказом в.о. генерального директора КНП «Обласний центр онкології» № 710-ОС від 16.07.2018 року ОСОБА_1, лікаря-гінеколога-онколога онкогінекологічного відділення переміщено у звязку з виробничою необхідністю на посаду лікаря-гінеколога-онколога до поліклінічно-діагностичного відділу з 17.07.2018 року по 16.09.2018 року (а.с.13).

Жодного з вищезазначених наказів позивачка не оскаржувала.

Зазначені обставини свідчать про те, що у КНП «Обласний центр онкології» існує практика переміщення працівників до інших структурних підрозділів. При цьому останнє переміщення строком на два місяці ОСОБА_1, яка працювала на посаді лікаря-гінеколога-онколога онкогінекологічного відділення, на посаду лікаря- гінеколога-онколога поліклінічно-діагностичного відділу, - відповідає спеціальності, кваліфікації та посаді, обумовленої трудовим договором з позивачкою.

Так з наданих посадових інструкцій за обома посадами вбачається, що для лікаря-гінеколога-онколога онкогінекологічного відділення та лікаря-гінеколога-онколога поліклінічно-діагностичного відділу передбачені однакові кваліфікаційні вимоги, передбачені майже аналогічні функціональні обовязки, окрім володіння технікою виконання операцій.

Тобто переміщення здійснено відповідачем у межах спеціальності позивачки, її кваліфікації та посади, обумовленої трудовим договором.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що робота на посаді лікаря гінеколога-онколога поліклінічно-діагностичного відділу КНП «Обласний центр онкології» відповідала спеціальності, кваліфікації чи посаді, обумовленої трудовим договором, укладеним з позивачем, - не відповідає обставинам справи.

Загальні підстави для відшкодування моральної шкоди передбачені ст. 23 ЦК України. Стаття 237-1 КЗпП України також передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди. Зокрема, визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру та обсягу спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається, оскільки не було підтверджено факт порушення з боку відповідача трудових прав та інтересів позивачки, які б призвели до її моральних страждань. А застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, яке визнано судом незаконним у звязку з порушенням процедури накладення дисциплінарного стягнення, за відсутності доказів спричинення моральної шкоди, - не є підставою для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині визнання незаконним та скасування наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №781-ОС від 03.08.2018 року про оголошення догани ОСОБА_1, то суму стягнутого з відповідача судового збору слід зменшити з 2 114,40 грн. до 704,80 грн.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині визнання незаконним та скасування наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №952-ОС від 18.09.2018 року про переміщення ОСОБА_1 на посаду лікаря-гінеколога-онколога поліклінічно-діагностичного відділу з поновленням її на посаді лікаря-онколога-гінеколога онкогінекологічного відділення, та в частині стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. заподіяної їй моральної шкоди. В задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Зменшенню також підлягає сума стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» на користь держави судового збору з 2 114,40 грн. до 704,80 грн. В частині визнання незаконним та скасування наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №781-ОС від 03.08.2018 року про оголошення догани ОСОБА_1 рішення суду слід залишити без змін. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст. 367, 374, 376 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року в частині визнання незаконним та скасування наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №952-ОС від 18.09.2018 року про переміщення ОСОБА_1 на посаду лікаря-гінеколога-онколога поліклінічно-діагностичного відділу, поновивши її на посаді лікаря-онколога-гінеколога онкогінекологічного відділення, та в частині стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. заподіяної їй моральної шкоди, - скасувати та в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Зменшити суму стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» на користь держави судового збору з 2 114,40 грн. до 704,80 грн.

В частині визнання незаконним та скасування наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний Центр Онкології» №781-ОС від 03.08.2018 року про оголошення догани ОСОБА_1 рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_4

Повне судове рішення виготовлено 25.04.2019 року.