Провадження № 2/331/15/2019
Справа № 331/4124/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2019 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,
за участю секретаря - Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( адреса : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів,-
У червні 2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі 26 023, 12 грн.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.
Відповідно до п.4.1 попереднього договору ОСОБА_3 отримав від позивача грошове забезпечення у сумі 1000,00 доларів США, яка згідно п. 4.2 попереднього договору є завдатком і підлягає заліку в ціну предмета договору.
У строк до 18 червня 2017 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 між позивачем та ОСОБА_3 укладено не було, право власності на квартиру АДРЕСА_3 залишилося зареєстрованим за ОСОБА_3
Пропозиція позивача щодо повернення коштів у розмірі 1000,00 доларів США, отриманих у якості авансу за попереднім договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , залишена ОСОБА_3 без задоволення та ОСОБА_3 від зустрічей та врегулювання ситуації відмовляється.
Вважає, що така поведінка ОСОБА_3 є протиправною та порушує її права, позбавляє її можливості використати належні їй грошові кошти на власний розсуд.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2017 року провадження у цій справі відкрито (а.с. 12-13)
17.08.2017 р. від відповідача по справі до суду надійшли письмові заперечення проти позову ( а.с. 24).
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.
У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.
Ухвалою суду від 16 січня 2018 року справу призначено у підготовче судове засідання. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. (а.с. 43-44)
Ухвалою суду від 19 березня 2018 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів зупинено до залучення до участі у справі правонаступника, оскільки 24 лютого 2018 року відповідач по справі ОСОБА_3 помер. (а.с. 59-60)
Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ). Роз`яснено залученому правонаступнику, що усі дії, вчинені в цивільному процесі до його вступу, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина друга статті 55 ЦПК України). Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів поновлено. Призначити справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, до розгляду у підготовчому судовому засіданні. (а.с. 106-107)
Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року підготовче судове засідання відкладено та продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі до 11 березня 2019 року. (а.с. 142-143)
Ухвалою суду від 11 березня 2019 року підготовче провадження по зазначеній справі визнано закритим та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 149)
Представник позивача надав суду заяву про проведення слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин.
Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги заяву представника позивача, а також з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання та не з`явилася в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до ст.280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалою суду від 13 травня 2019 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.
Відповідно до п.4.1 попереднього договору ОСОБА_3 отримав від позивача грошове забезпечення у сумі 1000,00 доларів США, яка згідно п. 4.2 попереднього договору є завдатком і підлягає заліку в ціну предмета договору.
У строк до 18 червня 2017 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 між позивачем та ОСОБА_3 укладено не було, право власності на квартиру АДРЕСА_3 залишилося зареєстрованим за ОСОБА_3 (а.с. )
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Однією з встановлених ч. 2 ст.11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.
Згідно з ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах встановлених попереднім договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами, а ст.525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, за якими відповідач взяв на себе обов`язок сплатити позивачу суму забезпечувального платежу (завдатку) в подвійному розмірі, у разі порушення умов договору.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязань.
Аналізуючи перелічені нори матеріального права, дослідивши надані суду письмові докази по справі та перевіривши їх відповідність вимогам ЦПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 зобовязаний сплатити ОСОБА_1 суму отриманих за попереднім договору купівлі-продажу квартири від 10 травня 2017 року коштів у розмірі 1000,00 доларів США.
Надалі, судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 24 лютого 2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. (а.с. 58)
30 листопада 2018 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чорненької О.М. до суду надійшла копія спадкової справи № 21/2-18 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . (а.с. 70-104)
Із матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцем за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 є ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 ), яка 23 квітня 2018 року прийняла спадщину шляхом звернення до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чорненької О.М. із відповідною заявою. Заява надійшла до приватного нотаріуса Чорненької О.М. 7 травня 2018 року, зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 47 ; спадкова справа № 21/2018.
Інші спадкоємці за законом дружина померлого ОСОБА_4 та син померлого ОСОБА_5 від спадщини, яка залишилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 , відмовилися.
Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.
Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 31.07.2018 року була направлена претензія кредитора до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори (а.с. 95-97).
Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.
Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
10.08.2018 року позивачем було отримано відповідь Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого повідомлені про претензію. (а.с. 102)
Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.
Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразовою платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Аналізуючи перелічені нори матеріального права, дослідивши надані суду письмові докази по справі та перевіривши їх відповідність вимогам ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі ОСОБА_1 сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 640,00 грн. (а.с. 2), витрати на відправку кореспонденції засобами поштового звязку у розмірі 19,00 грн. (а.с. 130), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 526, 901, 903 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 ( адреса : АДРЕСА_1 ) задовольнити.
Повний текст судового рішення складено 13 травня 2019 року.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Н.Г. Скользнєва