Борівський районний суд Харківської області

справа: № 614/350/19
провадження: 2/614/90/19
категорія:

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2019 р. Борівський районний суд Харківської області в складі судді Гуляєвої Г.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в смт. Борова цивільну справу за позовом ДЖЕМІЛЄВА МАРЛЕНА ТОЛЯТОВИЧА до ОСОБА_1

про стягнення боргу за борговою розпискою

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою в якій вказав, що 14 березня 2016 р. ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ., позичив у позивача кошти в сумі 430 000 (чотириста тридцять тисяч) грн. 00 коп. та 5400 (п`ять тисяч чотириста доларів США), про що відповідач надав на ім`я позивача розписку, згідно якої він зобов`язався повернути борг до 01 січня 2018 р., з урахуванням індексу інфляції.

У визначений розпискою термін ОСОБА_3 не повернув позивачу кошти, неодноразові звернення позивача до відповідача про повернення коштів, останній ігнорує.

Договором передбачено повернення коштів з урахуванням індексу інфляції; інфляція нараховується на грошові кошти в національній грошовій одиниці, так як за борговою розпискою ОСОБА_3 позичив у позивача частину коштів в національній грошовій одиниці, то на момент повернення, а саме, на 01.01.2018 р. він повинен був повернути суму 430 000 грн. 00 коп. та суму індексу інфляції за цей період, який складає:

Березень 2016 р. 101.0% х 430000/100=4300

Квітень 2016 р. 103.5% х 430000/100=15050

Травень 2016 р. 100.1% х 430000/100=430

Червень 2016 р. 99.8% х 430000/100=-860

Липень 2016 р. 99.9% х 430000/100=-430

Серпень 2016 р. 99.7% х 430000/100=-1290

Вересень 2016 р. 101.8% х 430000/100=7740

Жовтень 2016 р. 102.8% х 430000//100=12040

Листопад 2016 р. 101.8% х 430000/100=7740

Грудень 2016 р. 100.9% х 430000/100=3870

2017 р.

Січень 101.1% х 430000/100=4730

Лютий 101% х 430000/100=4300

Березень 101.8% х 430000/100=7740

Квітень 100.9% х 430000/100=3870

Травень 101.3% х 430000/100=5590

Червнеь 101.6% х 430000/100=6880

Липень 100.2% х 430000/100=860

Серпень 99.9% х 430000/100=-430

Вересень 102% х 430000/100=8600

Жовтень 101.2% х 430000/100=5160

Листопад 100.9% х 430000/100=3870

Грудень 101% х 430000/100=4300

Тобто, на 01.01.2018 р. сума індексу інфляції складає 4300+15050+430-860-430-1290+7740+12044+7740+3870+4730+4300+7740+3870+5590+6880+860-430+8600+5160+3870+4300=94 064 грн. 00 коп.

Загальна сума боргу на 01.01.2018 р. складає 430000+104064=524 064 грн. 00 коп.

Так, термін виконання зобов`язання обумовлений договором 01.01.2018 р., то з цього моменту настає право нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Індекс інфляції за період з 01.01.2018 р. по 01.01.2019 р. складає 109,8%, що з загальної суми боргу становить 42140 грн. 00 коп.

Індекс інфляції за:

Січень 2019 р. 101%х430000/100=4300

Лютий 2019 р. 100.5%х430000/100=2150

Березень 2019 р. 100.9%х430000/100=3870

Сума індексу інфляції за прострочений період складає: 42140+4300+2150+3870=52 320 грн. 00 коп.

Остаточна сума індексу інфляції складає 146 384 грн. 00 коп.

Кількість прострочених днів складає 470 днів.

Розрахунок на грошовий еквівалент в національній валюті: період розрахунку - 01.01.2018-15.04.2019, сума боргу 430000,00, 3% річних, грн. 16576,00 грн.

Розрахунок на грошовий еквівалент в доларах США: період розрахунку 01.01.2018-15.04.2019, сума боргу 5400,00, 3% річних 208,00 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Таким чином, суд ухвалює рішення без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В суді встановлено, що згідно копії розписки від 14.03.2016 р., ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 430 000 грн. та 5400 доларів США, які зобов`язувався повернути в термін до 01 січня 2018 р., з урахуванням інфляції (а.с.9).

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому частинами 1-3 ст.89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов?язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оцінюючи договір позики суд приймає до уваги те, що за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, оплатною угодою на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Також, договір позики є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов?язки за ним,у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, також слід зазначити, що за змістом ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р.(№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. (№6-50цс16).

Крім того, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 р. за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні висновки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, предметом доказування в спірних правовідносинах сторін є як факт існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики, де належним доказом на підтвердження факту передачі коштів є боргова розписка, так і факт повернення чи неповернення позичальником грошових коштів.

Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки.

Суд приймає дану розписку в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував, обгрунтованих письмових заперечень проти позову не надав.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обов`язку.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом у Постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування в цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Крім того, суд зазначає, що у випадку порушення зобов`язання, в якому кошти, виражені в еквіваленті в іноземній валюті, інфляційні втрати не стягуються, оскільки втрати від знецінення гривні відновлені еквівалентом іноземної валюти (Постанова Верховного Суду України, справа № 423/468/16-ц від 11.10.17).

Суд зазначає, що при подачі позовної заяви, позивачем в тексті вказаної заяви були допущені арифметичні помилки, а саме: при розрахунку суми індексу інфляції на 01.01.2018 р., загальна сума складає 104 064 грн. 00 коп. а не 94 064 грн. 00 коп., як вказано позивачем.

Сума індексації за прострочений період (2019 р.) складає 52 460 грн., а не 52 320 грн., як вказано позивачем.

Таким чином, остаточна сума індексу інфляції складає 156 524 грн. 00 коп., а не 146 384 грн. 00 коп., як вказано позивачем.

Крім того, при розрахунку 3% річних від суми боргу 430 000,00 грн. за період з 01.01.2018 по 19.04.2019 р. позивачем вказана сума 16576,00 грн., хоча 3% річних від вищевказаної суми боргу становлять 16610,00 грн.

Отже, з урахуванням вищевикладеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 430 000 грн. 00 коп. та 5400 доларів США; сума індексу інфляції, яка складає 156 524 грн. 00 коп. та сума трьох відсотків річних, яка складає 16 610 грн. 00 коп. та 208 доларів США.

Судом, також встановлено, що позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 15.04.2019 р.

Ухвалою Борівського районного суду від 16.04.2019 р. ОСОБА_2 було відстрочено сплату судового збору.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору при подачі позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

А тому суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 768,40 грн., а на користь держави - в сумі 8 836,60 грн., оскільки судовий збір по вказаній позовній заяві складає 9 605 грн. 00 коп. (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 128, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.192,207,509,524,545,625,1046,1047,1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ДЖЕМІЛЄВА МАРЛЕНА ТОЛЯТОВИЧА до ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 , ІН НОМЕР_4 ) грошові кошти в сумі 430 000 грн. 00 коп. та 5400 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 , ІН НОМЕР_4 ), суму індексу інфляції, яка складає 156 524 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 , ІН НОМЕР_4 ), суму трьох відсотків річних, яка складає 16 610 грн. 00 коп. та 208 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 , ІН НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІН НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 8 836,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Борівський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного тексту судового рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.