ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/827/19 Номер провадження 22-ц/814/1081/19Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Григоришина М.В.

за участю: апелянта ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2- адв. Левківського Б.К .

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2019 року

та на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2019 року

у справі за заявою ОСОБА_2 : особа, щодо якої вимагається вжиття заходів забезпечення позову - ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2019 року заяву ОСОБА_2 ; особа, щодо якої вимагається вжиття заходів забезпечення позову - ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви, - задоволено в повному обсязі.

Вжито заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та встановлено заборону останньому вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та передачу вказаної квартири третім особам у користування, передачу прав на вказану квартиру, а так само й передачу в іпотеку або як спосіб виконання будь-яких зобов`язань перед третіми особами (а.с.30-32).

З вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_1 , який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її заяви про забезпечення позову.

В обгрунтування доводів скарги зазначає про безпідставність вимог ОСОБА_2 , оскільки рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.03.2013 року їй виділено набагато більше майна, ніж скаржнику.

Також, зауважує, що заявник повинна була подати позовну заяву саме до Полтавського районного суду Полтавської області, оскільки цей суд розглядає позов ОСОБА_1 (справа №545/725/18) про стягнення грошової компенсації за частку майна колишнього подружжя, розподіл майна.

Вказує, що на належну апелянту квартиру 22.01.2007 року Октябрським районним судом м. Полтави накладено арешт, який не скасовано до цього часу.

Зазначає, що ухвала суду суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні прав. При цьому, посилання суду на заборону проводити будь-які дії щодо належної йому квартири вважає неправильним, та таким, що свідчить про безпідставне звуження судом прав власника в розумінні положень ст.ст.319,320,386 ЦК України.

В подальшому, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.02.2019 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви (а.с.76-78).

З даною ухвалою місцевого суду також не погодився ОСОБА_1 , який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її заяви про забезпечення позову у порядку п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України.

Доводи даної апеляційної скарги в основному дублюють обставини та вимоги, наведені в скарзі ОСОБА_1 , поданій на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2019 року.

Окрім того, апелянт вказує, що, постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову, місцевий суд не пересвідчився у обсязі та співмірності позовних вимог.

У поданих запереченнях на апеляційні скарги ОСОБА_2 вказує, що оскаржувані ухвали постановлені з чітким дотриманням вимог щодо потреби їх вмотивованості, відповідають нормам, як матеріального так і процесуального права, відтак, прохала в задоволенні апеляційних скарг відмовити, а судові рішення залишити без змін.

Зазначає, що посилання апелянта на перебування в провадженні Полтавського районного суду Полтавської області його позовної заяви до ОСОБА_2 , не може вказувати на безпідставність постановлених оскаржуваних ухвал саме Октябрським районним судом м. Полтави, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі за позовом скаржника, перебуває на перегляді у Верховному Суді за касаційною скаргою ОСОБА_2

Вважає, що ОСОБА_1 в поданих ним апеляційних скаргах підтвердив наявність реального майнового спору між сторонами.

При цьому, зауважує, що скаржник, внаслідок системного помилкового розуміння норм процесуального закону, намагається доводити ті обставини, що мають досліджуватися судом при розгляді справи по суті, а не при розгляді питання про забезпечення позову.

У судовому засіданні скаржник апеляційну скаргу підтримав та прохав її задовольнити.

Представник заявника апеляційну скаргу не визнав, прохав її відхилити, а ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників процесу, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 04.02.2019 року ОСОБА_2 звернулась до місцевого суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви: особа, щодо якої вимагається вжиття заходів забезпечення позову - ОСОБА_1 , в цій заяві прохала: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; встановити заборону відповідачу вчиняти дії, спрямовані на відчуження та передачу квартири АДРЕСА_1 , будь-яким третім особам у користування, передачу прав на квартиру АДРЕСА_1 , а так само передачу квартири АДРЕСА_1 в іпотеку або як спосіб виконання будь-яких зобов`язань перед третіми особами (а.с.2-4).

У подальшому, як зазначено вище, місцевим судом було постановлено оскаржувану ухвалу від 05.02.2019 року, якою задоволено вказану заяву про забезпечення позову у визначений спосіб.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 11.02.2019 року №58294988, вжито заходи щодо забезпечення позову до поданої позовної заяви, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , та встановлено заборону останньому вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та передачу вказаної квартири третім особам у користування, передачу прав на вказану квартиру, а так само й передачу в іпотеку або як спосіб виконання будь-яких зобов`язань перед третіми особами (а.с.36).

25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з клопотанням, в якому прохав постановити ухвалу, якою скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 05.02.2019 року, якою в повному обсязі задоволено клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви і накладено арешт на його власну квартиру та заборонено йому вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та передачу квартири третім особам у користування, передачу прав на неї, а так само й передачу в іпотеку або як спосіб виконання будь-яких зобов`язань перед третіми особами (а.с.43-45).

Оскаржуваною ухвалою місцевого суду від 28.02.2019 року у задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Також, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.03.2019 року виправлено за ініціативою суду описку, допущену в резолютивній частині ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 28.02.2019 року за клопотанням ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення, вжитих ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.02.2019 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, виключивши помилково зазначене словосполучення: «задовольнити в повному обсязі» (а.с.80).

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, у визначений заявником спосіб та відмовляючи в клопотанні ОСОБА_1 про скасування такого забезпечення, суд першої інстанції виходив з існування реального майнового спору між сторонами та наявності обставин, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з п.п.3,4,7 ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити можливим виконання рішення суду.

За змістом ч.1 ст.158ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Так, матеріалами справи установлено, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 березня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно, задоволено повністю.

Припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на майно:

- житловий будинок з гаражем під літерою А-2 загальною площею 229 кв.м, господарські будівлі: баня під літерою Б,б, навіси під літерами В,Ж, альтанка під літерою Г, сарай під літерою Д, вбиральня під літерою Е, колодязь №4, ворота огорожі та огорожа №№ 1,2,3, вимощення №5, які розташований по АДРЕСА_2 , які розташовані на земельних ділянках: кадастровий НОМЕР_4 розміром 0,0984 га, кадастровий №01-03-546-01965 розміром 0,15 га;

- автомобіль Лексус-250, 2008 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ;

- 1/50 частки квартири АДРЕСА_3 ;

- нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 94,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- підвальне приміщення загальною площею 91,6 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- нежитлове приміщення по АДРЕСА_5 загальною площею 26 кв.м;

- гараж по АДРЕСА_2 загальною площею 24, 3 кв.м;

- нежитлові підвальні приміщення за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 62,8 кв. м;

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- автомобіль Тойота Ландкрузер-150, 2010 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ;

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на:

- житловий будинок з гаражем під літерою А-2 загальною площею 229 кв.м, господарські будівлі: баня під літерою Б,б, навіси під літерами В,Ж, альтанка під літерою Г, сарай під літерою Д, вбиральня під літерою Е, колодязь №4, ворота огорожі та огорожа №№ 1,2,3, вимощення №5, які розташований по АДРЕСА_2 на земельних ділянках: кадастровий НОМЕР_4 розміром 0,0984 га, кадастровий № 01-03-546-01965 розміром 0,15 га;

- автомобіль Лексус-250, 2008 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ;

- 1/100 частин квартири АДРЕСА_3 ;

- нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 94,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , а саме в приміщенні під літерою А-5 приймальня -1 пл. 17,5 кв.м, коридор-2 пл. 6,8 кв.м, санвузол-3 пл. 1,5 кв.м, кладова-4 пл. 0,4 кв.м, кабінет - 5 пл. 12,1 кв.м, кабінет -6 пл. 12,6 кв.м, коридор 7 пл. 2,8 кв.м, кабінет 8 пл. 9,2 кв.м, кабінет 9 пл. 18, 0 кв.м, побутова кімната 10 пл. 10,8 кв.м, шафа -11 пл. 1,1 кв.м. санвузол -12 пл. 1,7 кв.м;

- підвальне приміщення загальною площею 91,6 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- земельні ділянки, які розташовані за адресою: с . Соснівка Полтавського району, яке розташовано на земельних ділянках: кадастровий НОМЕР_4 розміром 0,0984 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №01-03-546-01965 розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;

- 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_6 загальною площею 33, 9 кв.

Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на:

- нежитлове приміщення по АДРЕСА_5 загальною площею 26 кв.м;

- гараж по АДРЕСА_2 загальною площею 24, 3 кв.м;

- нежитлові підвальні приміщення за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 62,8 кв. м;

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- автомобіль Тойота Ландкрузер-150, 2010 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ,

- 1/100 частину квартири АДРЕСА_3 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання рішень органу місцевого самоврядування та державних актів на землю недійсними, відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 591,00 грн., сплачений при зверненні до Київського районного суду м. Полтави згідно квитанції 11 Р09272 від 09.08.2012 року на суму 700,00 грн.; та у розмірі 2519,00 грн., сплачений при зверненні до Київського районного суду м. Полтави згідно квитанції 11 Р10300 від 10.09.2012 року (а.с.18-20).

В подальшому, як установлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишились не задоволені таким рішенням суду, що стало підставою для звернення обох до суду з позовами про стягнення компенсації різниці вартості майна колишнього подружжя (а.с.46-62).

При цьому, ОСОБА_1 вчинялись дії, спрямовані на реалізацію належної йому квартири АДРЕСА_1 , яка безпосередньо, як убачається з заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, є спірним об`єктом нерухомого майна. Вказане підтверджується роздруківкою з сайту, що здійснює продаж нерухомого майна (а.с.21-23).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що в даному випадку між сторонами існують спірні правовідносини, які виникли з приводу нерухомого майна. Наявність реального майнового спору між сторонами також підтверджено апелянтом у поданій скарзі.

У відповідності до п.3 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України в редакції 03.10.2017 року) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Враховуючи реальність спору та наявність обставин, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно вирішив питання забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом спору, дотримавшись при цьому принципу співмірності.

При цьому, оскільки ОСОБА_1 вчинялись дії, спрямовані на реалізацію належного йому майна, що є предметом спору, відтак, наявна реальна загроза неможливості виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, то і підстави для зняття арешту з нерухомого майна відсутні.

Доводи апеляційної скарги стосовно безпідставності, на думку апелянта, вимог ОСОБА_2 , оскільки рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.03.2013 року їй виділено набагато більше майна, ніж скаржнику, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки поставлене ОСОБА_1 питання підлягає дослідженню та вирішенню при розгляді даної справи по суті заявлених вимог, а не на етапі забезпечення позову.

Твердження апелянта про те, що заявник повинна була подати позовну заяву саме до Полтавського районного суду Полтавської області, оскільки цей суд розглядає позов ОСОБА_1 (справа №545/725/18) про стягнення грошової компенсації за частку майна колишнього подружжя, розподіл майна, суд вважає необґрунтованим, оскільки воно не вказує на жодні обставини щодо відсутності підстав для забезпечення позову, при цьому питання підсудності поданої ОСОБА_2 заяви (позовної зави), не є предметом апеляційного перегляду.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стосовно того, що на належну йому квартиру 22.01.2007 року Октябрським районним судом м. Полтави накладено арешт, який не скасовано до цього часу, суд оцінює критично, оскільки Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №153878649, на яку посилається апелянт, була отримана 25.01.2019 року, а арешт оскаржуваною ухвалою накладено 05.02.2019 року, та станом на цю дану відомостей про чинність арешту матеріали справи не містять. Окрім того, оголошення про продаж належної ОСОБА_1 квартири було опубліковано на сайті 22.01.2019 року, що також доводить обґрунтованість оскаржуваних ухвал.

Доводи апелянта про те, що ухвали суду суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні прав, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 було обмежено (на певний проміжок часу) у праві розпорядження належною йому квартирою, з метою збереження спірного майна до вирішення позову по суті, жодного позбавлення права не відбулось.

При цьому, поняття арешту майна визначено, як накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Тобто, само по собі накладення арешту на майно передбачає обмеження особи у праві розпорядження належним їй майном у будь-який спосіб з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна судовим рішенням.

Відтак, встановлення заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та передачу вказаної квартири третім особам у користування, передачу прав на вказану квартиру, а так само й передачу в іпотеку або як спосіб виконання будь-яких зобов`язань перед третіми особами, колегія суддів вважає безпідставним, за наявності накладення арешту на це майно, а тому оскаржувані ухвали суду в цій частині підлягають скасуванню, а апеляційні скарги задоволенню.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

УхвалуОктябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2019 року в частині вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом встановлення заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та передачу квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , третім особам у користування, передачу прав на вказану квартиру, а так само й передачу в іпотеку або як спосіб виконання будь-яких зобов`язань перед третіми особами, - скасувати..

Ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 в цій частині, - відмовити.

В іншій частині ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2019 року, - залишити без змін.

УхвалуОктябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2019 року до подання позовної заяви шляхом встановлення заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та передачу квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , третім особам у користування, передачу прав на вказану квартиру, а так само й передачу в іпотеку або як спосіб виконання будь-яких зобов`язань перед третіми особами, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_1 в цій частині, - задовольнити.

В іншій частині ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова