Провадження № 2/761/4767/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Орел П.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Герасименко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача Герасименко Т.В. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа.

25.04.2019 року представник відповідача звернулась до суду із клопотаннями про закриття провадження у справі.

Одне із клопотань мотивоване тим, що даний спір слід розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки спір стосується стягнення з відповідача коштів в межах гарантованої суми виплати в розмірі 200000,00 грн.

Також представник відповідача просила суд закрити провадження у справі, оскільки вже є рішення суду про закриття провадження між тими ж сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Представник позивача в судовому засіданні 15.05.2019 року проти задоволення клопотань заперечував, зазначивши, що предметом спору в даній справі є питання про стягнення шкоди, що має вирішуватись в порядку цивільного судочинства. Окрім того зазначав, що рішення суду про закриття провадження у справі не було винесено з тих самих підстав, а тому підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС (у чинній редакції), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частиною першою статті 6 КАС встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За правилами частини другої статті 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Згідно з частиною другою статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Із позовної заяви вбачається, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на завдання йому майнової та немайнової (моральної) шкоди діями відповідача щодо виплати не у повному обсязі суми гарантованого відшкодування та мотивує вимоги положеннями цивільного законодавства.

Отже, за своїм змістом (суттю, характером) спір, що виник між сторонами, не має ознак публічно-правового, оскільки обумовлений порушенням прав позивача щодо відшкодування йому збитків, а позовні вимоги ОСОБА_2 не стосуються безпосередньої діяльності (бездіяльності) Фонду, як державної спеціалізованої установи.

Окрім того, згідно із Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 826/12003/16, Велика Палата дійшла висновку про те, що вимоги до Фонду з приводу відшкодування шкоди підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ці вимоги не пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що справа за позовом ОСОБА_2 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а отже у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі слід відмовити.

Також, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Так, представником відповідача було надано суду ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2018 року у справі № 761/2987/18 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни про стягнення коштів залишку гарантованого відшкодування за вкладом, моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії.

Із наданої представником відповідача ухвали, а також копії позовної заяви вбачається, що вимоги позивача ОСОБА_2 є аналогічними із вимогами у даній справі, проте у справі № 761/2987/18 вони мотивовані порушенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також підставою позову є порушення відповідачем зобов`язань з виплати встановленого законом гарантованого відшкодування.

Разом із тим, в обґрунтування позову у даній справі, позивач посилається на заподіяння їй збитків, а також матеріальної і моральної шкоди діями Фонду, а отже підстави позову є відмінними від підстав позову у справі № 761/2987/18.

В обґрунтування тотожності й підстав позову, відповідачем було додано до клопотання заяву про зміну підстав позову у справі № 761/2987/18, в якій ОСОБА_2 просила суд вважати свій позов позовом про відшкодування шкоди.

Разом із цим, в ухвалі Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2018 року у справі № 761/2987/18 про закриття провадження у справі відсутнє посилання на те, що судом було прийнято вказану заяву до розгляду, а також відсутнє будь-яке інше процесуальне реагування щодо вказаної заяви в порядку ст. 49 ЦПК України.

Окрім того, представником відповідача також не надано доказів, що заяву позивача від 10.07.2018 року було прийнято до розгляду із позовної заявою у справі № 761/2987/18, а отже клопотання про закриття провадження у даній справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є передчасним, а тому задоволенню також не підлягає.

Керуючись ст.ст. 255, 259, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотань представника відповідача Герасименко Т.В. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст ухвали складено: 16.05.2019 року.