ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» травня 2019 року

м. Харків

справа № 629/2299/18-ц

провадження № 22ц/818/86/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», представник позивача - Певний А.О.,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

третя особа - Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Укрсоцбанк» на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року у складі судді Каращука Т.О.

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №818/3-27/30/8-044, згідно якого банк надав у тимчасове користування кредит в межах максимального ліміту заборгованості 20 000,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13,50% річних з подальшими змінами на 15,33 % річних, а позичальник зобов`язався використовувати кредит на цілі, зазначені умовами кредитного договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, повертати банку кредит в повному обсязі у строки, передбачені договором, а також виконувати інші умови кредитного договору.

Зазначив, що ОСОБА_2 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 23 березня 2018 року має прострочену заборгованість: за кредитом - 211 631, 23 грн.; за відсотками - 95 030, 74 грн.; розмір інфляційних витрат - 5 837, 55 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 11 026, 39 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 12 390, 20 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 23 425, 39 грн.

У забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 20 червня 2008 року між банком і ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №818/4-27/30/8-029, предметом якого є чотирикімнатна квартира загальною площею 77,4 кв. м., житловою - 47, 3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначив, що у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

Вказав, що у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору банком прийнято рішення про звернення стягнення на заставлене майно, проте, подальша реєстрація ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі, що є предметом іпотеки, унеможливлює її реалізацію на прилюдних торгах.

Зазначив, що умовами іпотечного договору передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що здійснюється відповідно до підпунктів 6.2.3.1. та 6.2.3.2 пункту 6.2.3. іпотечного договору.

Вказав, що звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Зазначив, що відповідачам направлено письмову вимогу іпотекодержателя про усунення порушень та добровільне виселення з житлового приміщення, яку станом на день подачі позову до суду залишено без задоволення.

Вказав, що враховуючи неодноразове порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором та договором іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Просив в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №818/3-27/30/8-044 від 20 червня 2008 року, яка станом на 23 березня 2018 року становить 359 341,50 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 211 631, 23 грн.; за відсотками - 95 030, 74 грн.; розмір інфляційних витрат - 5 837, 55 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 11 026, 39 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 12 390, 20 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 23 425, 39 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирикімнатну квартиру загальною площею 77,4 кв. м., жилою - 47, 3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити відповідачів з чотирикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; та стягнути з відповідачів на користь банку витрати по сплаті судового збору у сумі 5 390,12 грн. та 1762,00 грн.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року, у якому ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2019 року виправлено описку, позов Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задоволено частково; в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №818/3-27/30/8-044 від 20 червня 2008 року, яка станом на 23 березня 2018 року становила 359 341, 50 грн., що складається з наступного: прострочена заборгованість за кредитом - 211 631, 23 грн.; заборгованість за відсотками - 95 030, 74 грн.; розмір інфляційних витрат - 5 837, 55 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 11 026, 39 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 12 390, 20 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 23 425, 39 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору №818/4-27/30/8-029 від 20 червня 2008 року, а саме: на чотирикімнатну квартиру загальною площею 77, 4 кв. м., жилою - 47, 3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб?єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації не нижчу, ніж узгоджена у пункті 1.2 договору іпотеки від 20 червня 2008 року в сумі 30 971, 48 доларів США, що згідно службового розпорядження Національного Банку України становить 150 289,13 грн.; відстрочено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (№ 1304-VII); стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 390,12 грн.; в іншій частині в задоволенні вимог відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати в частині відстрочення його виконання на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким змінити заочне рішення суду, виключивши абзац третій резолютивної частини, а саме: «відстрочити виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку щодо того, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії мораторію на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки сторонами укладено договір про внесення змін до кредитного договору, яким змінено валюту кредиту та переведено суму кредиту в гривню; зміну валюти кредиту здійснено шляхом рефінансування заборгованості за договором кредиту, наявної на дату укладання договору про внесення змін до кредитного договору, окрім пені та штрафів; отже, за таких умов до даних правовідносин не застосовуються обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

04 квітня 2019 року до суду апеляційної інстанції від третьої особи: Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області надійшов відзив на апеляційн скаргу, в якому Служба вважала, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга - необгрунтованою. При цьому посилалася на те, що першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини. В матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують право власності або право користування на інше житло дитиною ОСОБА_5 .

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки ОСОБА_2 отримав споживчий кредит в іноземній валюті (долари США), предмет іпотеки є постійним місцем проживання іпотекодавця, житлова площа не перевищує межу, зазначену в законі, та докази на підтвердження того, що відповідачі мають інше житло, в матеріалах справи відсутні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №818/3-27/30/8-044, згідно якого банк надав у тимчасове користування позичальника кредит у розмірі 20 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 13,50% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 19 червня 2018 року.

Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено, що кредит надається на споживчі потреби.

Зазначений кредитний договір укладено за згодою дружини позичальника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , про що свідчить її заява від 20 червня 2008 року.

20 червня 2008 року ОСОБА_2 видано кредитні кошти у розмірі 20 000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №70195а від 20 червня 2008 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 20 червня 2008 року між банком і ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №818/4-27/30/8-029, предметом якого є чотирикімнатна квартира загальною площею 77, 4 кв. м., житловою - 47, 3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О. 12 липня 2005 року за №3016.

Додатковою угодою №2 від 29 березня 2010 року внесено зміни до кредитного договору, зокрема, збільшено процентну ставку до 15,33% річних.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 23 березня 2018 року утворилась прострочена заборгованість: за кредитом - 211 631, 23 грн.; за відсотками - 95 030, 74 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 5 837, 55 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 11 026, 39 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 12 390, 20 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 23 425, 39 грн., що підтверджується розрахунком банку.

26 березня 2018 року банком направлено на адресу відповідачів вимогу про усунення порушень та добровільне виселення від 23 березня 2018 року №1050, у якій повідомлено про необхідність погашення заборгованості у тридцятиденний строк та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки і необхідність виселення у разі невиконання зобов`язання (а. с. 39-40).

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зазначена вимога отримана 14 квітня 2018 року ОСОБА_6 (а. с. 41).

З довідки Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 01 листопада 2017 року вбачається, що в квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а. с. 45).

Аналогічні відомості містяться також у довідках про реєстрацію місця проживання особи, наданих Відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області від 27 липня 2018 року щодо відповідачів, крім ОСОБА_8 , відомості щодо місця реєстрації якого у Відділу відсутні.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установ (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме, визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, провадження № 14-317цс18, зробила висновок, що держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою. Вказана обставина обумовлена тим, що фізична особа, яка отримала кредит у іноземній валюті, не має впливу на здешевлення гривні, коливання валютного курсу, проте, саме держава зобов`язана забезпечувати як дотримання прав усіх суб`єктів, так і баланс прав, у тому числі, і прав кредитодавця та позичальника у кредитних правовідносинах.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статті 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статті 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Системний аналіз вказаної норми свідчить про те, що за допомогою розділового сполучника «або» в абзаці 2 зазначеного пункту перераховано різні види нерухомого майна, яке, за наявності інших вимог (вид кредиту, площа об`єкту), не може бути примусово відчужене без згоди власника: нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя; об`єкт незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Згідно з пунктом 4 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акту.

Положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачено підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Оскільки Закон № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності .

Відтак установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Таким чином, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії цього Закону не підлягає виконанню.

Саме такі висновки щодо тлумачення та застосування зазначеного вище Закону викладені у постановах Верховного Суду України у справах № 6-46цс15 від 15 квітня 2015 року, № 6-57цс15 від 27 травня 2015 року, № 6-492цс15 від 16 вересня 2015 року, № 6-969цс16 від 06 липня 2016 року, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року (справа № 336/4205/15-ц, провадження № 61-17936св18); Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року (справа №200/7371/17-ц, провадження №61-41990св18).

Як вбачається з матеріалів справи кредитні кошти надано ОСОБА_2 в іноземній валюті на споживчі потреби; предметом іпотеки є квартира загальною площею - 77, 4 кв. м., житловою - 47, 3 кв. м., яка використовується як місце постійного проживання позичальника та майнового поручителя, тому на зазначене майно як предмет іпотеки розповсюджується мораторій, встановлений пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Пунктом 2 частини 7 статті 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині рішення вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Виходячи з викладеного, застереження судом першої інстанції в резолютивній частині рішення про те, що воно не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є законним, обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, зроблене з урахуванням встановлених обставин справи.

Посилання банку в апеляційній скарзі щодо того, що договором про внесення змін до кредитного договору змінено валюту кредитування з долару на гривню, внаслідок чого до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», судовою колегією не приймаються, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що договором №5 від 25 березня 2013 року внесено зміни до умов кредитного договору, зокрема, змінено валюту кредиту та переведено суму кредиту 19 164, 73 доларів США разом із нарахованими процентами у сумі 7242,41 доларів США в гривню за курсом 8,15 грн. за 1 долар США, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін загалом становить 215 218,19 грн. Зміна валюти кредиту здійснюється шляхом рефінансування наявної на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованості за договором кредиту (окрім нарахованих пені та штрафів). Встановлено кінцевий термін погашення заборгованості до 10 березня 2033 року включно.

Договором №2 про внесення змін до іпотечного договору від 25 березня 2013 року передбачено, що іпотекою забезпечується зобов`язання з повернення кредиту в сумі 215 218,19 грн.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» був прийнятий з метою підтримки громадян України, які вже мають невиконані зобов`язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів) шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов`язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та з метою мінімізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти.

При конвертації валютного кредиту дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» може бути поширена на нього і після такої конвертації, адже відповідно до частини 1 цього Закону не може бути відчужене без згоди власника нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки, якщо воно виступає предметом забезпечення за зобов`язаннями громадянина України за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, за наявності ряду умов.

Ключовим моментом в цьому є те, що кредит було надано саме в іноземній валюті. Зміна у подальшому валюти зобов`язання додатковою угодою до кредитного договору, без отримання цієї валюти позичальником, не може вважатись наданням кредиту.

Отже, договір іпотеки від 12 червня 2008 року укладений саме на забезпечення валютного зобов`язання у доларах США за кредитним договором від 12 червня 2008 року, а тому, застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідає встановленим обставинам справи та змісту цього Закону.

Необхідно враховувати, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

За таких умов заочним рішенням суду в оскаржуваній частині права іпотекодержателя не порушено.

З огляду на вищевикладене, доводи та вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому заочне рішення суду в оскаржуваній частині є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги стосувалися саме незгоди банку з застосуванням судом першої інстанції до спірних правовідносин Закону України «Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в іншій частині заочне рішення суду не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу в оскаржуваній частині залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору у зв`язку з її поданням не вбачається.

В іншій частині заочне рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

В іншій частині заочне рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І.Колтунова

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.