ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 641/3769/18

провадження № 22-ц/818/2034/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області Калініна Людмила Миколаївна,

інші учасники справи:

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Певного Андрія Олексійовича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, ухвалене 16 січня 2019 року у складі судді Боговського Д.Є.,

УСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 40649834 від 16 квітня 2018 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством (надалі ПАТ) «Укрсоцбанк» та відшкодувати судові витрати.

Позов мотивований тим, що 29 травня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 839/3/27/38/8-367, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 77312 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 29 травня 2008 року між тими ж сторонами був укладений іпотечний договір № 839/4/27/38/8-397, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (надалі ПН ХМНО) Левковець О.Л., за умовами якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 . Згідно отриманої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 травня 2018 року державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. 16.04.2018 було прийняте рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк». Вказана реєстрація права власності відбулась з порушенням чинного законодавства.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано протиправним та скасувано рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 40649834 від 16.04.2018, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк». Стягнуто з державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп.

Судове рішення мотивоване тим, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, що, зокрема, підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а загальна площа квартири не перевищує 140 кв. метрів.

В апеляційній скарзі Певний А . О., який діє в інтересах АТ «Укрсоцбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов висновку про те, що державна реєстрація права власності предмета іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» проведена з порушенням норм чинного законодавства. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки в даному випадку банк діяв відповідно до умов іпотечного застереження, що міститься в договорі іпотеки. Для державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» банк надав державному реєстратору всі документи передбачені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (надалі Порядок). 17.02.2018 ОСОБА_1 отримала повідомлення АТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості, що свідчить про її обізнаність про звернення стягнення та виконання банком вимоги ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку. Крім цього, суд розглянув справу заочно, не долучивши АТ «Укрсоцбанк» до участі у справі у якості відповідача, хоча рішення суду впливає на його права та обов`язки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду - залишити без змін. Посилається на те, що судом в повному обсязі з`ясовані обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, всім доказам надано обґрунтовану та об`єктивну оцінку. Також зазначає, що спірна квартира є її єдиним житлом, будь-якого іншого житла у її власності не знаходиться, площа квартири не перевищує 140 кв.м. Крім того, квартира є предметом іпотеки та є забезпеченням за споживчим кредитом наданим банком в іноземній валюті, а тому відповідач не мала права проводити ніяких реєстраційних дій щодо квартири.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, 19.05.2008 ОСОБА_1 уклала з акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» (надалі Банк), договір кредиту, за умовами якого отримала кредит у розмірі 77 312 доларів США та зобов`язалася повертати зазначені грошові кошти щомісячно по 257 доларів США 70 центів з кінцевим терміном погашення до 10.05.2033 та сплатити відсотки у розмірі 13,5 % річних. 29.05.2008 ОСОБА_1 в забезпечення виконання зазначеного зобов`язання передала Банку в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6 - 8).

7 грудня 2010 року до договору іпотеки були внесені зміни та доповнення, а саме: предметом іпотеки визначена квартира АДРЕСА_1 (надалі Квартира), що належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 31.05.2010 (п. 1 договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору) та передбачено іпотечне застереження у вигляді права Банку задовольнити свої вимоги іпотекодержателя, відповідно до ст. 36 Закону України шляхом передачі останньому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п.11 п. 1 договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору (а.с. 9 - 10).

02.02.2018 Банк повідомив ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання запису про залишок заборгованості у розмірі 83 232 доларів США 30 центів, зазначену вимогу позивач отримала 17.02.2018 а.с. 34 - 40).

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу реалізації Банком права на звернення стягнення на квартиру в позасудовому порядку.

Звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до умов договору іпотеки та розділу V Закону України № 898-IV від 05.06.2003 «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, що діяла на час проведення державної реєстрації державним реєстратором, передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

З огляду на вищевикладене, судова колегія не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо неможливості застосування до спірних правовідносин вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII (надалі Закон), оскільки зазначений закон передбачає мораторій на примусове звернення стягнення на нерухоме майно, а Банк здійснив стягнення на підставі іпотечного застереження, що є добровільною згодою іпотекодавця на перехід права власності на Квартиру до Банку в рахунок виконання зобов`язань за договором кредиту.

Тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, який відповідає вимогам пункту першого зазначеного Закону, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб.

Відповідно до пункту 1 Закону, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15 дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Та зробив висновок про те, що установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 Закону України № 1952-IV від 1 липня 2004 року).

Рішенням державного реєстратор Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. № 40649834 від 16.04.2018 на підставі договору іпотеки від 29.05.2008 була здійснена державна реєстрація права власності на Квартиру за ПАТ « Укрсоцбанк» (а.с. 4-5).

Тобто у дійсній цивільній справі іпотекодержатель у позасудовому порядку вже набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме житлове майно вибуло з власності іпотекодавця та майнових поручителів без їх згоди, як власників.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іптекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Тобто, всупереч дії мораторію відбувся фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17.

Проте судова колегія не може повність погодитися з висновком суду про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин Закону: всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав суду даних про те, що за договором № 839/3/27/38/8-367 від 29.05.2008 ОСОБА_1 отримала споживчий кредит та про те, що Квартира використовується нею як постійне місце проживання. В матеріалах справи відсутні копія договору кредиту та довідка про реєстрацію місця постійного проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Порядок заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача визначений ст. 51 ЦПК України

Cпір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на квартиру має розглядатися як спір, який пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на квартиру іншою особою, за якою зареєстроване відповідне право.

Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому для захисту права власності на Квартиру позивач повинна була звернутися з позовом не лише до державного реєстратора, а до Банку як особи, за якою таке право зареєстроване.

Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц та узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16.

Прийнявши рішення про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права на Квартиру за Банком, суд фактично вирішив питання про право власності Банка, який до участі у справі у якості відповідача залучений не був.

Тому доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права обґрунтовані. Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі належних відповідачів, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Вказане не позбавляє ОСОБА_1 права повторно звернутися до суду із аналогічними позовними вимогами, вірно визначивши суб`єктний склад та вказавши всіх відповідачів.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткову обґрунтованість апеляційної скарги Банку, з ОСОБА_1 на його користь належить стягнути 1057 гривень 20 копійок грн. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги (а.с. 139).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Певного Андрія Олексійовича, який діє в інтересах акціонерного товариства « Укрсоцбанк», задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни про визнання незаконними та скасування розпоряджень, скасування рішення державного реєстратора відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 1057 (одну тисячу п`ятдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 вересня 2019 року.

Головуючий - О.Ю. Тичкова

Судді: А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний