КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 356/1373/17 Головуючий у І інстанції Лисюк О.Д.
Провадження № 22-ц/824/1794/2019 Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа служба в справах дітей Деснянської РДА в м. Києві про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

у грудні 2017 року позивачі ОСОБА_4 ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявленого позову зазначили, що ОСОБА_1 не виконує своїх обов`язків по вихованню та розвитку дитини, не піклується про неї, жорстоко поводиться з донькою.

З 24 лютого 2017 року ОСОБА_6 , їх онука, стала проживати разом з ними за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 16.08.2017 року було задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини. Визначено місце проживання ОСОБА_6 із її бабусею ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 30.08.2017 року було стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Але не дивлячись на зазначені рішення суду, ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та повністю позбавив дитину матеріального забезпечення.

24 лютого 2017 року коли відповідач відправляв свою дочку до позивачів у Київ, він не віддав її одяг, взуття, книжок, іграшок, документів чи медичних документів. Фактично з самого народження ОСОБА_6 позивачі її повністю одягали, взували і утримували.

ОСОБА_6 категорично заперечує проти повернення до батька в Березань, посилаючись на жорстоке поводження з нею батька та його співмешканки.

Позивачі зазначають, що ОСОБА_1 по відношенню до своєї доньки ОСОБА_6 поводився брутально, постійно здійснював фізичне та психологічне насильство, ображав дитину, а також дозволяв це робити своїй співмешканці по відношенню до ОСОБА_6 , повністю позбавив дитину свого піклування та спілкування з нею.

За весь період проживання дитину у позивачів батько жодного разу не поцікавився станом здоров`я дитини, її справами та не надіслав жодного разу кошти на утримання дочки.

З огляду на викладене, просили суд своїм рішенням позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19 грудня 2017 року.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року позов задоволено повністю, а також вирішено питання про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, не в повному обсязі та не об`єктивно досліджено докази, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт вказує, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції поклав в його основу висновок № 133 від 05.08.2018 року Міського психологічного центру, згідно якого його дочка проявляє прив`язаність до своєї бабусі та її співмешканця ОСОБА_3 , а також висновок Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 1с 2102/31-6242 від 10.07.2018 року, відповідно до якого служба дійшла висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно доньки у зв`язку з тим, що його нібито неодноразово запрошували до вказаної вище служби на засідання з приводу вирішення питання позбавлення батьківських прав, але він не з`явився. На думку відповідача, цих обставин замало для вирішення такого серйозного питання, як позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 . Так, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації не ставила питання про позбавлення його батьківських прав перед виконавчим комітетом Березанської міської ради Київської області. За результатами вивчення цього питання рішення не приймалось. Службою у справах дітей не проводилось обстеження його житлово-побутових умов проживання, не була витребувана довідка про склад його сім'ї, довідка-характеристика на нього, на дитину, щодо участі його у вихованні та навчанні дитини, довідку відносно нього від лікаря-нарколога.

Крім того, відповідач вважає, що Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації не сприяла йому у організації зустрічей із донькою, хоча він неодноразово звертався із відповідними заявами.

Звертає увагу суду на те, що згідно з рішенням апеляційного суду Київської області від 22 травня 2013 року визначено місце проживання ОСОБА_5 з батьком. При цьому, заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 16.08.2017 року про визначення місця проживання дитини із ОСОБА_4 скасовано і в позові відмовлено.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачі не пішли законним шляхом, не звернулись до Служби у справах дітей у м. Березань, а спершу викрали доньку, щоб у них був час налаштувати її проти батька, розуміючи, що відібрати її законним шляхом у них не має шансів.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, позивач ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, як необґрунтовану. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених і просив скасувати рішення суду першої інстанції, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Позивачі та їх представник апеляційну скаргу не визнали і просили відмовити в її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи ОСОБА_9 в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Зазначила, що рішення суду ухвалене на підставі повно та об`єктивно досліджених доказів, є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між батьком та дитиною склались неприязні відносини, які мають триваючий характер, будь-якої можливості покращення цих відносин між учасниками даної справи не вбачав та дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених нормами ст.164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його доньки ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 виданого 08 вересня 2010 року ( т. 1 а.с. 11 зворот), її батьками записано ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Рішенням апеляційного суду Київської області від 22 травня 2013 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , з її батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 07 червня 2016 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , третя особа орган опіки і піклування Березанської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позбавлено ОСОБА_10 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка ОСОБА_4 є бабусею неповнолітньої ОСОБА_6 та матір`ю відповідача ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 16.08.2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини був задоволений. Визначено місце проживання ОСОБА_6 із її бабусею ОСОБА_4 . Як зазначив суд на обґрунтування свого висновку, відповідач ОСОБА_1 злісно не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї доньки, не цікавиться її життям в зв`язку з чим, з 24 лютого 2017 року ОСОБА_6 проживає із своєю бабусею ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 .

Як вбачається із мотивувальної частини рішення, в судовому засіданні представник служби в справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Березанської міської ради вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 із її бабусею ОСОБА_4 оскільки батько дитини має іншу сім`ю і не приділяє належної уваги своїй доньці.

Постановою апеляційного суду Київської області від 29 березня 2018 року заочне рішення Березанського міського суду від 16 серпня 2017 року було скасоване та прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 були відхилені.

Обґрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд зазначив, що позивачами невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки правом на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, наділені лише батьки дитини, між якими виник спір щодо місця проживання останньої. Баба та дід у передбачених законом випадках мають право лише заявити вимоги про відібрання дитини від батьків або одного з них та передачу їм дитини.

Судом першої інстанції у даній справі встановлено і не заперечується сторонами, що з 24 лютого 2017 року малолітня ОСОБА_6 проживає з бабусею ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 ., навчається в спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 152 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району м. Києва.

Міським центром дитини служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради було розглянуто звернення Служби в справах дітей Деснянської РДА від 25 травня 2018 року за № 01-04-1583 щодо психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_6 з метою вивчення психоемоційного стану дитини та її особистісних характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин, прив`язаності дитини до батьків та інших членів родини. ( т.2 а.с.6).

Відповідно до даного звернення, міським центром був наданий висновок № 133 від 05.07.2018 року психологічного обстеження дитини проведений психологом центру А.П. Якубчик ( т.2 а.с.7-9)

За результатами психологічної роботи був зроблений висновок про те, що на момент діагностики була визначена надійна форма емоційної прив`язаності до бабусі, її чоловіка та тітки ОСОБА_13 , яких дівчинка вважає своєю сім`єю. ОСОБА_6 розповідала, що з ними їй добре, вона відчуває піклування, турботу та підтримку. Щодо батька діагностується уникаюча форма емоційної прив`язаності та небажання проживати і спілкуватися в даний період часу. У дівчинки діагностується пошук стійкого та стабільного положення та потреба у захисті.

Загалом, емоційна сфера дитини характеризується відсутністю агресивності, стабільністю та вираженою позитивною спрямованістю, що можна констатувати як сприятливі, безпечні та комфортні умови виховання у розвитку дитини, які були створені бабусею та її чоловіком.

Відповідно до висновку, батько дитини ОСОБА_1 відсутній в її житті та вважають, що позбавлення батьківських прав не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дитини.

У висновку служби в справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 1с 2102/31-6242 від 10.07.2018 року зазначено, що відповідач тривалий час не з`являвся на запрошення служби в справах дітей Деснянської РДА (з лютого місяця 2017 по червень місяць 2018 року) з приводу вирішення питання доцільності позбавлення його батьківських прав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської РДА, яке відбулось 05.07.2018 року, намагався скласти враження небайдужого батька, але протягом тривалого часу не зробив жодних конкретних кроків щодо дійсної участі у житті, вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не спростував жодного факту про неналежне виконання ним своїх батьківських обов`язків, своєю поведінкою не довів, що насправді зацікавлений долею дитини. Враховуючи особисту думку дитини, беручи до уваги висновок психологічного обстеження дитини Міського центру дитини Служби у справах сім`ї та дітей КМДА, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно ОСОБА_5 (т.2 а.с. 10-17).

За ухвалою Київського апеляційного суду від 07.03.2019 року службою у справах дітей Березанської міської ради Київської області (за місцем проживання батька) складено висновок (затверджений рішенням виконкому Березанської міськради №107 від 19.04.2019 року) щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із зазначеного висновку вбачається, що питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої доньки розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 11.04.2019 року (протокол №7), на якому ОСОБА_1 повідомив, що його дочку ОСОБА_5 у 2017 році силою відібрала його рідна мати ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_3 , застосувавши зброю. В судовому порядку визначено місце проживання дочки разом з батьком, проте ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не хочуть добровільно повертати йому дочку. До школи, де навчається ОСОБА_6 , він приходив, проте його не допускають спілкуватися з дочкою та не віддають її особову справу. ОСОБА_1 зауважив, що він категорично проти позбавлення його батьківських прав, хоче займатися вихованням доньки, оскільки любить її, вона сенс його життя. Внаслідок конфлікту з матір`ю не має змоги цього робити. Письмових доказів щодо участі у вихованні дитини з 2017 року по цей час не надав.

Комісією також встановлено, що за адресою проживання ОСОБА_1 створені належні умови для проживання малолітньої ОСОБА_6 .

Опитана ОСОБА_4 пояснила комісії, що її син ОСОБА_1 не займається вихованням дочки. ОСОБА_6 з молодшого віку багато часу проводила з нею. Зараз постало питання виготовлення паспорту та її реєстрації, а батько не хоче йти на контакт, щоб виготовити необхідні документи. Відношення батька до ОСОБА_6 погіршилося після появи в їхньому домі співмешканки ОСОБА_14 , яка ображала ОСОБА_6 , у будинку часто розпивались спиртні напої, вихованню дитини не приділялась належна увага. З 2017 року ОСОБА_1 не допомагає матеріально, навіть не вітає власну доньку зі святами та днем народження.

Малолітня ОСОБА_6 повідомила членам комісії, що хоче жити з бабусею. З батьком не бачиться і не має такого бажання., бо він її ображав, не дзвонить, не вітає із днем народження. Емоційний стан дитини - пригнічений, їй неприємно говорити про батька, вона плаче.

Встановивши вказані обставини, врахувавши думку дитини при вирішенні питання, що стосується її життя та захищаючи інтереси малолітньої, виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Березанської міської ради вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про заслуховування думки дитини при вирішенні питання, що стосується її життя, оскільки думка дитини була заслухана судом першої інстанції, а також посадовими особами органів опіки та піклування на засіданнях з приводу вирішення спору про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, що відображено у обох наявних в матеріалах справи висновках.

Положеннями частини шостої статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оцінюючи подані органами опіки висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , апеляційний суд не може погодитись із висновком органу опіки та піклування Березанської міської ради від 19.04.2019 року, оскільки він є непереконливим та не містить мотивів, із яких виходила комісія, зазначаючи про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 Так, у висновку не зазначено фактів, які б дали можливість вбачати в діях та поведінці ОСОБА_1 намагання належним чином виконувати свої батьківські обов`язки відносно доньки, проявляти турботу та піклуватися, цікавитися її життям та здоров`ям, утримувати матеріально.

Натомість, висновок Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав складено з урахуванням особистої думки дитини та ґрунтується на висновках психологічного обстеження дитини Міського центру дитини Служби у справах сім`ї та дітей Київської міської державної адміністрації.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

У рішенні у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Сімейним кодексом України (далі - СК України) у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Суд першої інстанції, оцінивши всі докази, які наявні в матеріалах справи у їх сукупності, з урахування пояснень сторін та допитаної у судовому засіданні малолітної ОСОБА_6 , дійшов правильних висновків про те, що батько ухилився від виконання своїх обов`язків щодо утримання і виховання дочки, не піклується про неї протягом тривалого часу, а тому позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дітей.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до посилань на незаконність дій позивачів, які самовільно змінили місце проживання дитини. При цьому, доказів, підтверджуючих факт неодноразових звернень до Служби у справах дітей Деснянської РДА у м. Києві щодо сприяння у зустрічах з дитиною, відповідач суду не надав. Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів, підтверджуючих, що протягом проживання дитини з бабусею, він вживав заходи щодо спілкування з дитиною, цікавився її життям, здоров`ям та навчанням, надавав матеріальну допомогу.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує те, що відповідач фактично самоусунувся від виховання своєї дитини, за час окремого проживання з дочкою не цікавився її здоров`ям, навчанням та особистим життям, не надавав матеріальної допомоги, не вживав заходів для продуктивного спілкування, не звертався до відповідних служб чи психологів із питанням щодо налагодження взаємовідносин з дитиною, які є вкрай негативними, що вочевидь свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Саме по собі заперечення щодо задоволення позову в даному випадку не може бути розцінене судом як прояв інтересу до дитини, оскільки жодних доказів на підтвердження цієї обставини відповідачем надано суду не було.

Відповідно до положень ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з положеннями ст. 169 цього Кодексу мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо змінилася поведінка особи та обставини, які стали підставою для позбавлення батьківських прав.

Відтак відповідач не позбавлений права, змінивши своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді Журба С.О. Приходько К.П.