Номер провадження: 22-ц/813/2947/19
Номер справи місцевого суду: 501/1985/16-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.

За участю секретаря- Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського районного суду Одеської області від 14.12.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки не дійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки не дійсним), в якому просив суд визнати недійсним Кредитний договір №ML-505/063/2008 від 07.07.2008 року та договір іпотеки №РML-505/063/2008 від 07.07.2008 року, що укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» (а.с. 2-6).

Вимоги обґрунтовані тим, що 07.07.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, а для забезпечення виконання зобов`язань по ньому 07.07.2008 року було укладено договір іпотеки. Позивач зазначав, що при укладені вказаних договорів не було зазначено відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п. п. 3.2, 3.4 Правил, визнані обов`язковими. Також не надався окремими письмовим документом з детальним розписом загальної вартості кредиту, що є підставою для визнання вказаних договорів недійсними.

Рішення Іллічівського міського районного суду Одеської області від 14.12.2017 року у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки не дійсним - відмовлено (а.с.118-119).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Іллічівського міського районного суду Одеської області від 14.12.2017 року та ухвалити нове судове рішення , яким задовольнити позовну заяву. Визнати Кредитний договір №МL-505/063/2008 від 07 липня 2008 року зі змінами та доповненнями згідно Додаткового Договору №1 від 10.05.2011р., Додаткового Договору №2 від 10.01.2012р., Додаткового Договору №3 від 07.08.2013р., Додаткового Договору №4 від 07.03.2014р., та Додаткового Договору №5 від 10.07.2014р. укладений між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 - недійсним. Визнати Договір іпотеки №РМЬ-505/063/2008 від 07.07.2008р. посвідчений «07» липня 2008р. приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Капшук Є.В. зареєстрованого в реєстрі за №1082, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 - недійсним. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 826,80 грн.

Сторони в судове засідання не з`явився, були повідомлені належним чином.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду є необгрунтованим та незаконним, прийняте з порушенням норм діючого матеріального законодавства, неповно з`ясував обставини справи.

Зокрема заявник зазначає, що у графіку платежів не вказано повної орієнтовної вартості кредиту та він є незрозумілим; детальний розпис загальної вартості кредиту не надано; включені несправедливі умови.

Умови суперечать принципу добросовістності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав.

Заявник зазначає, що Кредитний договір від 07.07.2008 року зі змінами та доповненнями є недійсним з підстав ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №ML-505/063/2008 від 07.07.2008 року, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі - 150 000,00 доларів США на споживчі цілі зі строком користування кредитними коштами до 07 липня 2023 року (включно), зі сплатою 5,49 процентів за плаваючим курсом (а.с.7-14).

Сторони вподальшому уклали додаткові договори № 1, 2, 3, 4, 5 з яких вбачається зміна розміру процентної ставки до яких тдодані графіки погашення боргу.

З метою забезпечення виконання вимог Банку, що витікають з вказаного кредитного договору між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки № РML-505/063/2008 від 07.07.2008 року. У відповідності до цього Договору Банк має право у випадку невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого умовах цього договору (а.с. 8-10).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги щодо визнання недійсними укладених Договорів, вказують на відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.3 ст.3 ЦПК провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 8 постанови N 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" "Відповідно до частини першої статті 215 ЦК (435-15) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 210, 640 ЦК (435-15) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору: не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. (...) Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК (435-15) (набуття, збереження майна без достатньої правої підстави).

Положення ст. 638 ЦК України визначають, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України до певної категорії спору можливе встановлення спеціальної позовної давності. Перелік видів вимог чітко встановлений чинним законодавством України. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, (ст. 261 ЦК України). Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У зв`язку з тим, що позивачу стало відомо ще в 2008 році про наявність укладеного договору, він мав право звернутися до суду про захист своїх прав протягом трьох років, тобто до 2011 року, а не в 2016 році.

Відповідно до. ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до чинного законодавства, договір вважається укладеним, якщо сторони досягли всіх істотних умов за договором. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 Цивільно-процесуального кодексу України. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Під час укладення кредитного договору та додаткових договорів , між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди по всіма істотними умовам договору, про що свідчить власноручний підпис позивача та представника ЗАТ «ОТП Банк".

Судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що при укладенні кредитного договору дотримано всі передбачені законом істотні умови, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення зазначених договорів обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печаткою банку. Договори укладені на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства. При укладенні договорів позичальнику було надано всю необхідну інформацію, про що свідчить власноручний підпис позивача на договорах.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності вказаного кредитного договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України, а саме: 1. зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При вчиненні правочину сторонами було дотримано усіх передбачених ст. 203 ЦК України вимог. Посилання позивача на порушення його прав відповідачем при укладенні договору є безпідставними.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які (крім договірних) домовленості i зобов`язання стосовно позивача відносно договору, предмета спору, а позивач не довів незаконність дій відповідача. Твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 7 ЦК України за звичаєм ділового обороту ризик покладається на ту сторону в правочині, яка має невиконані зобов`язання по відношенню до іншої сторони правочину (ст. 526 ЦК України). Оспорюваним кредитним договором обов`язок по поверненню суми кредиту покладається на позичальника, тож валютні ризики несе позичальник як сторона, яка має невиконані зобов`язання за кредитним договором.

Позивач свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту та згідно умов договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними. Зміна обставин, на які може посилатися позивач ніяким чином не пов`язана з умовами виконання договору. Банк свої зобов`язання по договору виконав, позичальник, в свою чергу, отримав те, на що розраховував - грошових коштів для споживчих потреб.

Щодо надання позичальнику необхідної інформації відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" слід зазначити, що з вказаною інформацією позичальник був ознайомлений у повному обсязі та у відповідності до чинного законодавства України, що підтверджується кредитними договорами.

До підписання кредитного договору та складання вказаної угоди, анкети позичальник також детально ознайомився з текстом даного договору та додатків до нього, він був ознайомлений та згодний з умовами кредитування, які були йому надані у письмовій формі.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного, банківського законодавства та вказаних правил.

Згідно частини 1 ст. 215 та ст. 217 ЦК України підставою недійсності окремої частини правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу, однак позивач та його представник підстави позову не уточнював і не змінював. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказаний кредитний договір укладений позичальником добровільно майже вісім років тому, а тому районний суд правильно вважав про відсутність підстав та доказів для задоволення вимог.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню, а тому в силу ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи, що при вирішенні заяви про забезпечення позову районний суд не порушив норми процесуального права підстави для її скасування - відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Іллічівського міського районного суду Одеської області від 14.12.2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції не підлягає.

Повний текс постанови складено 20.05.2019 року.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: С.М. Сегеда

Т.В.Цюра