Номер провадження: 22-ц/813/2597/19
Номер справи місцевого суду: 509/2909/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2у справі за позовом ОСОБА_2 до Овідіопольського районного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення арешту та заборони на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Кириченко П.Л., 10 вересня 2018 року в смт. Овідіополь Одеської області, -

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області, ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення арешту та заборони(а.с.1-3).

В обґрунтування позову посилався на те, що в рамках зведеного виконавчого провадження на його рухоме майно, а саме: на автомобіль ГАЗ 21 УС - Р1521 ОД, постановою державного виконавця було накладено арешт. У грудні 2014 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, на підставі цього виконавче провадження було закінчено, виконавчий лист стягувачем з того часу не пред'являвся, але арешт з рухомого майна не був знятий, що і стало підставою для звернення до суду.

Позивач просив скасувати арешт та заборону відчуження, які були накладені постановою державного виконавця від 20 червня 2013 року на транспортний засіб ГАЗ 21 УС - Р1521 ОД.

Рішення ухвалене у відсутність учасників справи.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 48-49)

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити (а.с. 53-56).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував, що виконавчий лист було повернуто стягувачу, виконавче провадження закінчено, в зв'язку з чим арешт, накладений на автомобіль державний виконавцем, має бути знятий.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не обґрунтував належним чином свої позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 1999 року Овідіопольським районним судом Одеської області, в рамках цивільної справи № 2-666, за заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 була прийнята постанова, згідно якої ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше Ѕ частини не обкладеного податком мінімального доходу громадян на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15 листопада 1999 року і до повноліття ОСОБА_8, а потім по ј до повноліття ОСОБА_5.

В провадженні Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ Одеської області знаходилося виконавче провадження № 41918411 щодо виконання виконавчого листа № 2-666, виданого 15 листопада 1999 року Овідіопольським районним судом Одеської області.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 квітня 2013 року у справі № 2-5099/12 ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 23 878.95 грн.

В провадженні Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ Одеської області знаходилося виконавче провадження № 38021501 щодо виконання виконавчого листа № 2-5099/12, виданого 22 квітня 2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 вересня 2013 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі ј частині від всіх доходів. Рішення суду першої інстанції є чинним.

В провадженні Відділу ДВС Шевченківського РУЮ м. Києва знаходиться виконавче провадження № 49258992 щодо виконання виконавчого листа № 1521/4987/12, виданого 09.10.2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області.

В провадженні Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області перебувало зведене виконавче провадження №45821306 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5099/12, виданого 22.04.2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів у сумі 23 878,95 гривень, та виконавчого листа № 2-666, виданого 15.11.1999 року Овідіопольським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів у сумі 10 854,08 гривень (а.с.8-9).

14 червня 2013 року державним виконавцем ВДВС Овідіопольського МУЮ в Одеській області Мочернюком Д.С. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: земельної ділянки площею 0,122 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: вул. Молодіжна, 1 «в», смт. Овідіополь, Овідіопольського району, Одеської області (а.с. 5).

08.11.2016 року апеляційний суд Одеської області своїм рішенням скасував арешт та заборону відчуження, які накладені вищезазначеною постановою від 14.06.2013 року (а.с.13-14).

Крім того, в рамках виконавчого провадження за виконавчим листом №2-666 від 15 листопада 1999 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Овідіопольського міського управління юстиції в Одеській області Мочернюком Д.С. 18 липня 2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме на транспортний засіб: ГАЗ 21 УС - Р1521 ОД.

22 грудня 2014 року Державним виконавцем ВДВС Овідіопольського МУЮ в Одеській області було винесено постанову про повернення виконавчого документу №2-666 від 15 листопада 1999 року стягувачу внаслідок того, що розшук майна боржника, на яке було накладено арешт, виявився безрезультатним та майно не було виявлене.

Позивач звернувся з позовом про зняття арешту з рухомого майна, а саме: з транспортного засобу ГАЗ 21 УС - Р1521 ОД.

За ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

З копії постанови від 22 грудня 2014 року вбачається, що виконавчий документ, в ході примусового виконання якого був накладений арешт на автомобіль ГАЗ 21 УС - Р1521 ОД, повернутий стягувачу та виконавче провадження за ним закінчене (а.с.5 зворот).

Таким чином, позивач вибрав вірний спосіб захисту, звернувшись з вищезазначеним позовом.

Однак, за змістом ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном відповідно до положень ст. 317 ЦК України.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави зробити висновок, що для вирішення питання стосовно зняття обмеження в користуванні спірним рухомим майном суду слід встановити чи належить вказане майно позивачу на праві власності, чи порушене даним обмеженням право власності останнього на спірний транспортний засіб.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, допустимими та достовірними доказами, тобто такими, які у своїй сукупності дають змогу встановити дійсні обставини справи, які входять до предмету доказування.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 надав лише копію постанови про повернення виконавчого листа стягувачу. Інших доказів на підтвердження права власності позивача на спірне рухоме майно матеріали справи не містять. З приводу даного факту позивач зазначив в апеляційній скарзі: «… повідомляю суд, що я не маю у своїй власності рухомого чи нерухомого майна, в тому числі автомобіля, квартири, будинку чи земельної ділянки, а лише засоби для щоденного проживання».

Згідно змісту ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відсутність у власності позивача в тому числі рухомого майна визнається добровільно в апеляційній скарзі власне ОСОБА_2 Заперечень від інших учасників справи стосовно даної обставини матеріали справи не містять, а тому вказана обставина є загальновизнаною та доказуванню не підлягає.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо виконання рішення суду, на підставі якого був виданий виконавчий лист №2-666 від 15 листопада 1999 року. Арешт за даним виконавчим листом накладався державним виконавцем з ціллю звернення стягнення на майно для виконання рішення суду. Підстави для зняття арешту відсутні також з тих підстав, що рішення суду остаточно виконане не було, а повернення виконавчого листа через те, що майно, на яке можна звернути стягнення, не було знайдене, не є безумовною підставою для зняття арешту з автомобіля.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку стосовно відсутності підстав для задоволення позову внаслідок необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 стосовно зняття арешту з транспортного засобу, оскільки матеріалами справи не підтверджуються доводи, викладені в позовній заяві стосовно наявності у позивача права власності на арештований автомобіль, а оскільки право власності не підтверджено належними та допустимими доказами, то у ОСОБА_2 відсутнє передбачене законодавством право вимагати зняття арешту з вказаного рухомого майна.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не врахувано, що виконавчий лист було повернуто стягувачу, а отже арешт на автомобіль мав бути скасований в зв'язку з закінченням виконавчого провадження, не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав.

Інших підстав спростування законності та обґрунтованості рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 24 квітня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе