ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1204/19 Справа № 190/324/18 Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В.М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця , -

ВСТАНОВИЛА:

15 березня 2018 року ПАТ КБ ПриватБанк (на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, просило, стягнути з відповідача, як спадкоємиці боржника ОСОБА_2 , боргу в сумі 12111,27 грн. (а.с.3-4).

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк 12111,27 грн. заборгованості за кредитним договором та 1762 грн. сплаченого судового збору (а.с.106-108).

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ ПриватБанк у задоволені позовних вимог, у повному обсязі (а.с.159-164).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.01.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 , укладено кредитний договір (підписано заяву) б/н, за умовами якої позивач надав ОСОБА_2 кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. (а.с.9-15).

Згідно розрахунку, наданого позивачем заборгованість за кредитним договором від 16.01.2008 року станом на 31.07.2017 року складає 12111 грн. 27 коп. (а.с.5-8).

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Згідно реєстру поштових відправлень претензій кредиторів до державних нотаріальних контор, встановлено, що 18.02.2016 року під № 85 направлено претензію до П`ятихатської державної нотаріальної контори по ОСОБА_2 . (а.с.18-20, 23-26).

Згідно листа П`ятихатської державної нотаріальної контори вих. №218/0116 після смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 видано спадщину на ім`я дружини ОСОБА_1 (а.с.21).

Згідно листа претензії від 31.03.2017 року вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до ОСОБА_1 з вимогою погасити заборгованість по кредиту у розмірі 12111 грн. (а.с.22).

Згідно виписки по картковому рахунку наданим банком ОСОБА_2 прослідковується, що останньому було встановлено кредитний ліміт, він отримував кошти, користувався ними та частково сплачував заборгованість.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов`язок клієнта пред`явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що кредитор у передбачений законом строк пред`явив вимоги до спадкоємця, однак, відповідач, як спадкоємець померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, зобов`язана у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України.

Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Разом з тим суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що:

по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця;

по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення боргу).

Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.

Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.

За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені.

З урахуванням зазначеного рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст.141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню на корить відповідача сплачений нею судовий збір в розмірі 2643 грн.(а.с.158,175).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на корить ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2643 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: