Справа № 195/556/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
24.05.2019 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Музичук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (прож. за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 41 Томаківського АДРЕСА_3 ), про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.
Представник позивача обгрунтовує позовні вимоги тим, що 28 березня 2000 року між позивачем у справі - ОСОБА_1 , та відповідачем у справі ОСОБА_2 , як членами Української Товарної біржі згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», було укладено біржовий договір купівлі продажу нерухомості: житлового будинку (далі Договір), розташованого в АДРЕСА_4 , Томаківського АДРЕСА_3 .
На виконання умов вказаного договору, в день підписання договору, позивач повністю сплатив вартість придбаного майна. Відповідач отримала від нього грошові кошти та передала ОСОБА_3 у його володіння та користування. В нотаріальному порядку, згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК України (в ред. 1963 року), Договір посвідчено не було. Однак сторони умови Договору виконали. Надалі позивач здійснив державну реєстрацію свого права власності в Марганецькому МБТІ, що підтверджується відповідними штампом в Договорі від 10.04.2000 року за реєстровим № 119 та записом в Технічному паспорті на будинок про зміну власника будинку завіреним печаткою Марганецького МБТІ.
Про обов`язковість нотаріального посвідчення біржового договору позивач раніше був необізнаний, так як при укладенні Договору йому було роз`яснено, що цей договір не підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 15 Закону України від 10.12 1991 року «Про товарну біржу»), а дізнався тільки при вирішенні питання про його відчуження.
Згідно діючого законодавства на момент укладення між сторонами договору купівлі-продажу, державна реєстрація правочину, в тому числі, і договору купівлі-продажу нерухомого майна, законом передбачена не була.
На сьогоднішній день позивачу невідоме місцезнаходження відповідача, що унеможливлює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна в теперішній час, тому і виникла необхідність звернення з відповідним позовом до суду.
Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відстуності позивача, при цьому наполягають на позовних вимогах та проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в.т.ч. шляхом опублікування оголошення про її виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала.
Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини.
Судом встановлено, що 28 березня 2000 року між позивачем у справі - ОСОБА_1 , та відповідачем у справі ОСОБА_2 , як членами Української Товарної біржі згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», було укладено біржовий договір купівлі продажу нерухомості: житлового будинку (далі Договір), розташованого в АДРЕСА_4 . Копію вказаного договору додано до матеріалів справи.
Відповідно до умов, укладеного в письмовій формі договору купівлі-продажу майна, позивач придбав Об`єкт Нерухомості: житловий будинок г/битний обкладений цеглою з розміром житлової площі 31,0 кв.м., розміщений на земельній ділянці розміром 4998 кв.м., розташовані в АДРЕСА_4 , Томаківського АДРЕСА_3 .
На виконання умов вказаного договору, в день підписання договору, позивач повністю сплатив вартість придбаного майна. Відповідач отримала від нього грошові кошти та передала ОСОБА_3 у його володіння та користування. В нотаріальному порядку, згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК України (в ред. 1963 року), Договір посвідчено не було. Однак сторони умови Договору виконали. Надалі позивач здійснив державну реєстрацію свого права власності в Марганецькому МБТІ, що підтверджується відповідними штампом в Договорі від 10.04.2000 року за реєстровим № 119 та записом в Технічному паспорті на будинок про зміну власника будинку завіреним печаткою Марганецького МБТІ, копії яких додано до матеріалів справи.
З часу укладення договору купівлі-продажу нерухомості, позивач являється власником придбаного ОСОБА_4 Нерухомості, вільно володіє ним та користується. Його прав власника ніхто не оспорює. Але відповідно до норм ст. 657 діючого Цивільного кодексу України, він не має змоги вільно розпорядитися належним йому нерухомим майном, так як договори купівлі - продажу об`єктів нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Про обов`язковість нотаріального посвідчення біржового договору позивач раніше був необізнаний, так як при укладенні Договору йому було роз`яснено, що цей договір не підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 15 Закону України від 10.12 1991 року «Про товарну біржу»), а дізнався тільки при вирішенні питання про його відчуження.
Згідно вимог ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року), недодержання в установлених законом випадках нотаріальної форми договору тягне за собою недійсність угоди, але, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.
Згідно діючого законодавства на момент укладення між сторонами договору купівлі-продажу, державна реєстрація правочину, в тому числі, і договору купівлі-продажу нерухомого майна, законом передбачена не була.
В відповідності до діючого на даний час законодавства а саме ст. 204 ЦК України: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним».
У відповідності до ст. 220 ЦК України: «Якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним».
У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач просить судовий збір зарахувати до держави, звільнивши відповідача від сплати на його користь, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4,9, 83, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 265, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 15,204, 220, 321, 392 ЦК України, ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року Про товарну біржу, суд
Позов ОСОБА_1 (прож. за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.
Сплачений по справі ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн. залишити в дохід держави звільнивши від відшкодування таких витрат ОСОБА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Суддя: Л. А. Кондус