ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2019 року

м.Харків

справа № 641/3465/18

провадження № 22-ц/818/2487/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року, постановлене під головуванням судді Чайка І.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 28 лютого 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 554,28 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 лютого 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» заборгованість за послуги з вивезення побутових відходів за період з 01.06.2015 року по 01.06.2018 року, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальному розмірі 554,28 грн. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. компенсовано позивачу за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів, оскільки він взагалі не користується послугами ТОВ «Харків Екоресурс», всі побутові відходи він спалює у себе в дворі, а скло та пластик він здає на вторинну переробітку сировини. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що справа розглянута судом першої інстанції без його адвоката, який не був присутній з поважних причин, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Представник ТОВ «Харків Екоресурс» надав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 лютого 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як споживач послуг, які надає позивач, зобов`язання з оплати послуг з вивезення побутових відходів належним чином не виконує. Тому наявні підстави для стягнення з нього заборгованості з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ТОВ «Харків Екоресурс» є виконавцем послуг з вивезення побутових відходів відповідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів в м. Харкові» від 28.12.2011 року № 940 (а.с.10).

ОСОБА_1 є споживачем послуг з вивезення побутових відходів за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.04.2013 року, які надає позивач на підставі Договору на вивезення побутових відходів, опублікованому в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради - газеті «Харьковские известия » №25-26(2619-2620) від 26.02.2013 року (а.с.11-18).

Згідно Прикінцевих положень договору від 26 лютого 2013 року цей договір надрукований у офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Харьковские Извъстия» загальним накладом 8 000 примірників. Споживачі з Правилами надання послуг з вивезення побутових відходів та витягами із законодавства про відходи, санітарними нормами і правилами поводження з побутовими відходами та утримання територій населених пунктів ознайомлені, оскільки вищевказані документи публікуються разом із договором в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Харьковские Извъстия» (а.с.11).

25 лютого 2013 року між Українським державним підприємством поштового зв`язку (далі - УДППЗ) «Укрпошта» та ТОВ «Харків Екоресурс» укладено договір про надання послуги з доставки рекламної та/або інформаційної продукції, згідно якого УДППЗ «Укрпошта» здійснило доставку споживачам примірника газети «Харьковские Извъстия» №28-168 від 26.02.2013 року, в якому був надрукований договір про надання послуг з вивезення побутових відходів ( у тому числі і на адресу відповідача) (а.с.16).

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Згідно ч. 3 ст. 205 ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Впродовж місяця з дня опублікування проекту договору від 26.02.2013 року відповідач ОСОБА_1 про свою відмову укласти договір про надання послуг з вивезення побутових відходів до ТОВ «Харків Екоресурс» у письмовому вигляді не направляв, тобто прийняв пропозицію ТОВ «Харків Екоресурс» щодо укладення договору про надання послуг з вивезення побутових відходів.

Між сторонами склалися фактичні договірні відносини (зобов`язання), щодо послуг з вивезення побутових відходів, оскільки відповідач отримує ці послуги та на нього в ТОВ "Харків Екоресурс" відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

При цьому ОСОБА_1 не здійснює оплату за надані послуги з 01.06.2015 року по 01.06.2018 року, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість, яка станом на 01 червня 2018 року становить 554,28 грн., з яких: 448,44 грн. - сума основної заборгованості за надання послуг, 87,26 грн. - інфляційні витрати та 19,28 грн. 3% річних від простроченої суми.

Як на підставу позовних вимог ТОВ «Харків Екоресурс» посилалося на те, що зобов`язання з оплати послуг з вивезення побутових відходів ОСОБА_1 не виконує, тому наявні підстави для стягнення з нього суми заборгованості з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частина 3 ст. 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначає, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів.

Плата за надані послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору і тарифів (п. 13 Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1070 від 10 грудня 2008 року).

Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі оплачувати послуги з вивезення побутових відходів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем виконувалися обов`язки з вивезення побутових відходів за адресою: АДРЕСА_1 . Однак відповідач не здійснював оплату вартості наданих послуг.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів за період з 01.06.2015 року по 01.06.2018 року, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальному розмірі 554,28 грн., - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Будь-яких документів на спростування розміру заборгованості відповідачем суду не надано.

Посилання відповідача на те, що він взагалі не користується послугами ТОВ «Харків Екоресурс», всі побутові відходи він спалює у себе в дворі, а скло та пластик він здає на вторинну переробітку сировини, - спростовуються вимогами закону та наявними в матеріалах справи доказами, оскільки відповідно до ч.14 ст. 35-1 Закону України «Про відходи», ч.3 ст. 27 Закону України «Про рослинний світ», ч.6 ст. 39 Закону України «Про тваринний світ» спалювання складування, розміщення, зберігання або транспортування промислових та побутових відходів, які є джерелами забруднення атмосферного повітря, допускається лише при наявності спеціального розміщення на відведених місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування територіях, з дотриманням нормативів екологічної безпеки і подальшої утилізації або видалення. Разом з тим ОСОБА_1 не надано допустимих та належних доказів, що він в установлений законом спосіб має можливість реалізувати, вивозити, знищувати всі побутові відходи.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що справа за вказаним позовом розглянута за відсутності адвоката відповідача, що є підставою для скасування рішення суду, - не приймаються до уваги колегією суддів, виходячи з наступного.

Нормами цивільного-процесуального законодавства передбачені розумні строки розгляду справи.

Визначаючи (на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Встановлено, що справа за вищевказаним позовом перебуває в провадженні суду з травня 2018 року. Судові засідання проводилися у присутності відповідача та його представника ОСОБА_2 (а.с.59, 92). 20 лютого 2019 року представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив перенести судове засідання, призначене на 21.02.2019 року на іншу дату (а.с.96). При цьому ним не надано доказів поважності причин для відкладення розгляду справи. Оскаржуване судове рішення ухвалено за особистої присутності відповідача ОСОБА_1 (а.с.105).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук