П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року м. Київ

Справа № 372/2459/18

Провадження: № 22-ц/824/6233/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 4 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Тиханського О.Б., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В серпні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 11553,80 грн. за кредитним договором № б/н від 15.05.2014 року та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір № б/н від 15.05.2014 року шляхом підписання заяви на отримання банківських послуг, за умовами якого відповідачем отримано кредит у розмірі 300,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 4 лютого 2019 року у задоволенні позову АТ КБ«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Литвиненко О.Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказане рішення і ухвалити нове рішення, яким вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що 15.05.2014 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до якої відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть приєднання і полягає у тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах. Дії з використання кредитних коштів та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Також скаржник наголошує на тому, що позивачем надана суду первісна бухгалтерська документація про видачу та сплату коштів за Кредитним договором, надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, які є належними та допустимими доказами по справі.

Окрім того, вказує, що розрахунок заборгованості по кредиту проведено позивачем у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та з врахуванням сплачених відповідачем щомісячних платежів. Правильність проведення розрахунку відповідач належними та допустимими доказами не спростував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв, зокрема, і про проведення експертизи, суд першої інстанції помилково не прийняв в якості доказу розрахунок заборгованості, оскільки відповідачем вказаний розрахунок не спростований, контр розрахунок не наданий.

Відповідач правом відзиву відповідно до статті 360 ЦПК України не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження по даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.05.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

З тексту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послугвбачається, що відповідач ознайомився та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Також,з тексту заяви вбачається, що відповідач виразивсвою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між нимта банком договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що 15.05.2014 року між сторонами дійсно було укладено кредитний договір б/н, однак з наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості відповідача неможливо встановити дійсний розмір заборгованості. У розрахунку від 22.06.2018 була відсутня поточна заборгованість за кредитом, відсутні відомості по тілу кредиту. Крім того, 01.09.2014 та 01.04.2015 збільшено розмір процентної річної ставки з 27,60% до 32,40% та до 42,00%. Отже, наданий позивачем розрахунок не пояснюється жодними умовами договору та обставинами справи, а тому переконатись в його правильності у суду не має можливості.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Згідно статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами частини 1 статті 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підтвердження своїх вимог позивач до позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунки заборгованості за договором №б/н від 15 травня 2014 року станом на 31 травня 2015 року та 22 червня 2018 року, копію анкети - заяви №б/н від 15 травня 2014 року та копію паспорту відповідача ОСОБА_3

Відповідно до п.2.1.1.Умов та Правил надання банківських послуг, вказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк», пам'ятка клієнта/довідка про умови кредитування, тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилався на те, що шляхом підписання Анкети-заяви ОСОБА_3 від 15.05.2014 року між сторонами укладено кредитний договір та відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про не укладеність договору. Такі посилання апелянта колегія суддів вважає недоречними та не приймає їх до уваги, оскільки, відповідно до мотивувальної частини оскаржуваного рішення, факт укладання кредитного договору є встановленим і не ставився під сумнів судом першої інстанції, оскаржуване судове рішення не містить посилань на відсутність підпису в Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, як підставу для відмови у задоволенні позову.

Отже, укладення кредитного договору між сторонами відбулось згідно чинного законодавства України та факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до п. 2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих прострочених відсотків і комісій.

Пунктом 1.1.2.4. Умов та Правил визначено, що за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

Згідно п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни наданого Кредиту (кредитного ліміту) зобов`язаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.4.9 цього договору.

Також, вказаними Умовами та Правилами передбачено, що за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13.

Відповідно до змісту позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.05.2014 року, яка станом на 22.06.2018 року становить11533,80 грн., та складається з наступного: 6973,73 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, нарахована пеня - 4621,34 грн., а також відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 525,42 грн. - штраф (процентна складова).

На підтвердження вказаних вимог Банком надано розрахунки заборгованості від 31.05.2015 року та 22.06.2018 року (а.с.5-7), однак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності заявлених позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до частини 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

По перше, після спливу строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки, припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пенєю.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом повинно припинитись зі спливом строку кредитування та після спливу такої дати АТ КБ «ПриватБанк» не має права нараховувати проценти за користування кредитом та пеню.

Також, такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Однак, звертаючись до суду першої інстанції із позовом, АТ КБ «ПриватБанк» не надавав суду довідки стосовно терміну дії останньої наданої відповідачу кредитної картки, що позбавляло суд можливості перевірити наданий Банком розрахунок.

По друге, частиною першою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною третьою статті 1056-1 ЦК України визначено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно з частиною 1 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 4 статті 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що Банком двічі, а саме 01.09.2014 року та 01.04.2015 рокузбільшено розмір процентної річної ставки з 27,60% до 32,40% та до 42,00% за вказаним кредитним договором. При цьому матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про такі зміни.

Слід відмітити, що чинним законодавством передбачена можливість визначення у кредитному договорі змінюваної процентної ставки, однак у кредитному договорі, укладеному між позивачем та відповідачем, лише вказано на право позивача в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема,й процентної ставки. При цьому у договорі не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосування індексу, що має бути також погоджений сторонами і вимоги до якого визначені у частині пятій статті 1056-1 ЦК України.

Крім того, з наданого Банком розрахунку убачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11533,80 грн., яка складається з 6973,73 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом, нарахованоїпені - 4621,34 грн., а також відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 525,42 грн. - штраф (процентна складова).

Однак, за підсумком вказаних складових заборгованості, а саме 6973,73 грн. - відсотки, 4621,34 грн. - пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 525,42 грн. - штраф (процентна складова) загальний розмір складає 12620,49 грн., що не відповідає заявленій позивачем сумі стягнення.

Зазначені вище обставини в їх сукупності дають підстави вважати наданий Банком розрахунок необгрунтованим і позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н від 15.05.2014 року.

Посилання скаржника на той факт, що відповідачем не надано заперечень стосовно заявлених позивачем вимог та не заявлено клопотань з приводу перевірки розрахунку, колегія суддів відхиляє, оскільки надання відзиву відповідачем та заявлення будь-яких клопотань є його правом, а не обов`язком, натомість доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частини 5, 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно з статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як убачається з матеріалів апеляційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» до неї долучив довідку про номери карток, які було видано відповідачу та строк їх дії, виписку по рахунку за період з 15.05.2014 року по 22.06.2018 року.

Разом з тим, колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази до суду першої інстанції не подавалися позивачем, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами щодо доручення до справи вказаних доказів не звертався, а також при зверненні з апеляційною скаргою не обґрунтував на не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, ухвалою Обухівського районного суду Київської від 04.12.2018 року було визнано обов`язковою явку представника АТ КБ«ПриватБанк» в судове засідання для дачі пояснень, так як ціна позову та розрахунок заборгованості різняться між собою, а саме в розрахунку заборгованості не вказано заборгованість по тілу кредиту.

Однак представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений, пояснень по справі не наддав, що свідчить про незацікавленість позивача у результаті розгляду його позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 4 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль