Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 199/5986/17

провадження № 61-38533св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

відповідач - Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс»,

третя особа - Дніпровська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_24 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 січня 2018 року у складі судді Якименко Л. Г. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25, ОСОБА_26 та ОСОБА_23 звернулися до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» (далі - ТДВ «Дніпрокомунтранс»), третя особа - Дніпровська міська рада, про захист прав споживачів, зобов`язання укласти договори та вчинити певні дії. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачі посилалися на те, що з 2015 року ТДВ «Дніпрокомунтранс» є виконавцем послуг із збирання та перевезення побутових відходів, зокрема на території приватного сектора Амур-Нижньодніпровського району (Березанівка), де вони проживають. Через бездіяльність ТДВ «Дніпрокомунтранс» щодо укладення договорів про надання послуг з вивозу побутових відходів та невиконання Амур-Нижньодніпровською районною у місті Дніпрі радою обов`язку щодо вчинення дій з ліквідації сміттєзвалищ і Дніпровською міською радою - з проведення конкурсу щодо визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів у місті Дніпрі за територіальним принципом на вказаній території утворюється суцільне сміттєзвалище. Листування із зазначеними вище та іншими установами не дали результату. Відповідями на їх заяви ТДВ «Дніпрокомунтранс» повідомило, що не має технічної можливості забезпечити вивезення побутових відходів. На час подання позову не забезпечена реалізація їх прав як споживачів послуг з вивезення твердих побутових відходів. Враховуючи викладене, позивачі просили: зобов`язати ТДВ «Дніпрокомунтранс» укласти з ними договори про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів; зобов`язати ТДВ «Дніпрокомунтранс» виконувати обов`язки виконавця послуг з вивезення твердих побутових відходів, в тому числі шляхом встановлення контейнерних майданчиків на території Березанівки Амур-Нижньодніпровського району.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 вересня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Вказана ухвала мотивована тим, що позовна заява не відповідала вимогам статті 119 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час постановлення ухвали (далі - ЦПК України 2004 року), оскільки заявниками не зазначені підстави об`єднання окремих позовних вимог кожного з позивачів та підстави для зобов`язання відповідача виконувати обов`язки виконавця послуг у майбутньому.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачам.

Повертаючи позовну заяву, місцевий суд виходив з того, що у строк, визначений ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 вересня 2017 року, позивачі не виконали вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу позивачів задоволено частково. Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду питання щодо відкриття провадження у справі.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що в межах встановленого місцевим судом строку позивачами направлено поштою до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначено сторін у справі, їх місце проживання та місцезнаходження, засоби зв`язку, викладено зміст позовних вимог, обставини, якими вони обґрунтовуються, докази, що підтверджують кожну обставину, перелік документів, що додаються.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвала мотивована тим, що позовна заява за змістом та викладенням обставин не відповідає вимогам статей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зокрема: позовні вимоги заявлені кожним з позивачів стосовно окремого предмета позову - укладення окремого договору зі споживачем послуг з вивезення твердих побутових відходів, вимоги випливають з окремих договірних відносин, однак вони не конкретизовані стосовно кожного позивача; не зазначені підстави позовних вимог кожним з позивачів про зобов`язання виконувати обов`язки виконавця послуг у майбутньому, оскільки ці вимоги випливають з умов договорів, які позивачі просили з ними укласти; не зазначені відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі вживалися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору; не вказані відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; не викладені обставин, якими кожний позивач обґрунтовує свої вимоги; кожним позивачем не зазначені та не надані докази, що підтверджують обставини позову, не наданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, не надано підтвердження кожним позивачем того, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 січня 2018 року позов визнано неподаним та повернуто позивачам.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що у строк, визначений ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 січня 2018 року, позивачі не усунули недоліків позовної заяви.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_24 подала на неї апеляційну скаргу.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_24 залишено без задоволення. Ухвалу Амур-Нижньодніпровської суду міста Дніпропетровська від 18 січня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що після отримання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачі не усунули зазначених у ній недоліків в установлений судом строк, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав позов неподаним та повернув його заявникам.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У липні 2018 року ОСОБА_24 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення постановлені всупереч підпункту 11 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України, оскільки постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року підтверджено відповідність позовної заяви вимогам статті 119 ЦПК України 2004 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

22 листопада 2018 року справа № 199/5986/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

У рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп (справа за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України) зазначено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Статтею 32 ЦПК України 2004 року передбачено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Співучасники можуть доручити вести справу одному із співучасників, якщо він має повну цивільну процесуальну дієздатність.

Згідно з частиною другою статті 119 ЦПК України 2004 року позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім`я (найменування) позивача і відповідача, а також ім`я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до частини першої статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За змістом частини другої статті 31 ЦПК України 2004 року позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року суд під час проведення попереднього судового засідання: уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; з`ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснено, що уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З`ясовується правильність об`єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов`язаними між собою, для вирішення питання про їх об`єднання або роз`єднання. У відповідача суд з`ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування).

Тобто у попередньому судовому засіданні суд повинен з`ясувати у позивача, зокрема предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимог (який спосіб захисту свого права він обрав).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Частиною першою статі 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з підпунктом 11 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв`язку з цим в місцевого суду не було правових підстав для повторного залишення позовної заяви без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам статті 175 чинного ЦПК України, оскільки апеляційним судом встановлено, що позовна заява, надана на усунення недоліків, оформлена відповідно до вимог статті 119 ЦПК України 2004 року.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін, апеляційний суд не звернув увагу на вищенаведене та дійшов помилкового висновку про те, що суд першої інстанції діяв у відповідності з вимогами статті 185 ЦПК України. Ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, обмежує права позивачів та перешкоджає їм у доступі до правосуддя.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

Крім того, ЄСПЛ у пункті 35 рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії», пункті 32 рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» зазначив, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували наведеного, належним чином не забезпечили реалізацію позивачами права на доступ до правосуддя, а тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною четвертою статті 406 та частиною шостою статті 411 ЦПК Українипередбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У зв`язку з допущеними судами попередніх інстанцій порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскаржувані судові рішення слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_24 задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний Г. І. Усик