Справа 478/1857/18
Провадження № 22-ц/812/360/19 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Кредитної спілки «Антея»

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Сябренко І.П. в приміщенні того ж суду у справі за позовом Кредитної спілки «Антея» (далі - КС «Антея») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2018 року КС «Антея» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 6 липня 2012 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 013/КФ-12/031 відповідно до якого КС «Антея» надала кредит у розмірі 21 110 грн. на споживчі цілі з виплатою 62,05% річних строком на 12 місяців до 6 липня 2013 року. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором, заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2013 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 11 листопада 2013 року в розмірі 25 747, 80 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 15219, 12 грн., заборгованості за відсотками - 7 805,78 грн., заборгованості за несвоєчасне виконання зобовязання - 2 722, 90 грн.

Посилаючись на викладене та на те, що оскільки в період з 18 грудня 2013 року по 25 жовтня 2017 року ОСОБА_3 відмовилася добровільно виконати зазначене рішення суду, яке виконувалось примусово державною виконавчою службою, на непогашену вчасно заборгованість з основного боргу нараховувалися відсотки до повного її погашення з 12 листопада 2013 року по 25 жовтня 2017 рік, які в загальному розмірі становлять 39 602, 47 грн., позивач просив про задоволення позову, шляхом стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором № 013/КФ-12/031 у сумі 39 602, 47 грн.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог КС «Антея» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість по відсоткам за кредитним договором, яка нарахована після закінчення строку його дії та стягнення усієї суми заборгованості в повному обсязі.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що строк виконання обовязку з повернення наданих кредитних коштів не співпадає зі строком дії кредитного договору, крім того, фактично позичальник виконав свої обовязки з повернення тіла кредиту 9 серпня 2018 року, а тому з 12 листопада 2013 року по 9 серпня 2018 року відповідачка користувалася частиною неповернутих вчасно кредитних коштів для власних потреб.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором погашена повністю.

Відповідач - ОСОБА_3 до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).

Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення суду зазначеним вимогам Закону в цілому відповідає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 6 липня 2012 року між КС «Антея» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 013/КФ-12/031, відповідно до умов якого, КС «Антея» надала кредит у розмірі 21 110 грн. на споживчі цілі з виплатою 62,05% річних строком на 12 місяців до 6 липня 2013 року (а.с.5-7).

Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконувала, внаслідок чого станом на 11 листопада 2013 року утворилась заборгованість в загальній сумі 25 747 грн. 80 коп.

Заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2013 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором станом в розмірі 25 747, 80 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 15 219, 12 грн., заборгованості за відсотками - 7 805, 78 грн., заборгованості за несвоєчасне виконання зобовязання - 2 722, 90 грн. (а.с.10-11).

29 січня 2014 року Казанківським районним судом Миколаївської області на підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист №2/478/420/2013, який перебував на виконанні у Казанківському районному відділі ДВС (а.с.34).

У звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду, постановою головного державного виконавця Казанківського районного відділу ДВС від 29 грудня 2017 року на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчено (а.с.39).

Як на підставу задоволення своїх вимог, а саме стягнення відсотків за період з 12 листопада 2013 року по 25 жовтня 2018 року, позивач посилається на те, що обчислення строку користування кредитом та нарахування відсотків за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з дня надання кредиту позичальникові до дня погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок кредитора або внесення в касу готівкою) включно.

Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нараховані відсотки нараховані з 11 листопада 2013 року по 25 жовтня 2018 року у сумі 39 602, 47 грн. (а.с.9).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору закінчився 6 липня 2013 року, а тому у КС «Антея» відсутнє право нараховувати проценти поза межа строку кредитування.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобовязання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобовязання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, сторони погодили строк кредитування, а саме до 6 липня 2013 року.

За таких обставин, висновок суду про відсутність підстав для нарахування процентів після сплину строку кредитування є вірним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що строк дії договору і строк виконання обовязку щодо повернення кредитних коштів не співпадають на увагу не заслуговують, оскільки нарахування та виплата процентів за користування кредитними коштами передбачена тільки в межах строку кредитування, а не до повного погашення кредитних коштів.

До того ж, судом розяснено КС «Антея» наслідки прострочення позичальником грошового зобовязання, які передбачені ст. 625 ЦК України.

Європейський суд з прав людини, в своєму рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права відсутні, а відтак апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Антея» залишити без задоволення.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року