КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року місто Київ.

Справа 359/5851/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5594/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В., Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2019 року (у складі судді Борця Є.О., повний текст судового рішення складено 06 лютого 2019 року )

в справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом та посилався на те, що він працював в Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - КРРТ) на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту. Наказом в.о. генерального директора КРРТ №24/ок від 26 травня 2015 року позивач звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Однак ОСОБА_1 є членом Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - ПС КРРТ), яка не надавала згоду на розірвання трудового договору з позивачем. Ця обставина свідчить про те, що звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено з порушенням вимог, передбачених ч.1 ст.43 КЗпП України. Крім того, позивачобраний членом ревізійної комісії Первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - ППО КРРТ). В такому випадку не допускалось його звільнення з роботи протягом року після припинення терміну, на який він обирався. 16 грудня 2014 року припинені повноваження ОСОБА_1 як члена ревізійної комісії ППО КРРТ. Він був звільнений з роботи 26 травня 2015 року, тобто до закінчення річного строку після припинення його повноважень. Ця обставина свідчить про те, що звільнення позивача з роботи проведено також з порушенням вимог, передбачених ч.4 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». У зв`язку з незаконним звільненням з роботи ОСОБА_1 зазнав душевні переживання. У такий спосіб позивачу заподіяна моральна шкода.

Тому ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ в.о. генерального директора КРРТ №24/ок від 26 травня 2015 року, поновити його на роботі в КРРТ на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В скарзі позивач посилався, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Також ОСОБА_1 , вказував, що судом першої інстанції помилково зазначено, що у постановах позачергових звітно-виборних органів ППО КРРТ №2 №4 від 16 грудня 2014 року, а також в протоколі позачергових звітно-виборних органів ППО КРРТ №1 від 16 грудня 2014 року йде мова про дострокове припинення повноважень членів Ревізійної комісії ППО КРРТ, зокрема ОСОБА_1 оскільки в цих доказах, що містяться в матеріалах справи йде мова про дострокове припинення членів зовсім іншого виборного профспілкового органу, а саме Профспілкового комітету (Профкому) ППО КРРТ, членом якого він не був.

Тому, гарантії, передбачені ч. 4 статті 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» поширюються на заявника та повинні були бути застосовані судом першої інстанції, однак помилково не застосовані останнім.

Відмова від оцінки рішення Профспілки про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 виходячи з того, що така профспілка не є стороною укладеного Колективного договору прямо суперечить приписам і висновкам викладеним Конституційним судом в рішенні від 29.12.1998 року № 14-рп/98.

Також, зазначив, що в порушення приписів статті 43 КЗпП України судом не досліджено та не надано правову оцінку рішенню Профспілкового комітету ПС КРРТ про відмову у наданні згоди на звільнення з роботи позивача

Крім того, судом першої інстанції в порушення процесуальних норм права, не досліджено всіх обставин справи, не надано їм відповідної правової оцінки, в зв`язку з чим зроблено хибний висновок про проведення звільнення Апелянта з роботи з дотриманням вимог, передбачених ч.1 статті 43 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, просив суд відмовити у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2019 року без змін.

Зазначає, що позивач звільнений з Концерну РРТ згідно п. 1 ч, 1 ст. 40 КЗпГІ України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Посада позивача скорочувалась ще у 2014 році згідно наказу Концерну РРТ від 12.08.20і4 р. № 378. Проте, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2015 року у справі № 359/12669/14-ц, що залишено без змін Апеляційним судом Київської області, необгрунтовано поновлено позивача на роботі. Вказане рішення оскаржується на даний час Концерном РРТ у касаційному порядку, його виконання зупинено.

Передумовами проведення скорочення чисельності працівників виконавчої дирекції Концерну РРТ безпідставне збільшення працівників дирекції Концерну РРТ в порівнянні зі зменшенням, в той же час, кількості працівників на філіях Концерну РРТ. За період 2013 - початок 2014 року кількість штатних одиниць дирекції необгрунтовано збільшилася на 44 або на 44 %. В дирекції штучно створено нові структурні підрозділи (сектори, відділи, департаменти). При цьому таке збільшення штатної чисельності працівників дирекції призвело до значного перевищення запланованих витрат, було нічим не обгрунтовано та суперечило заходам, спрямованим на оптимізацію та зменшення витрат, які передбачені Стратегією розвитку Концерну РРТ, оскільки обсяги діяльності підприємства і документообіг у 2013 році в порівнянні з попередніми роками не змінилися. Всі ці дії призвели до суттєвого збільшення фонду оплати праці за рахунок збільшення кількості посадових окладів, надбавок та премій. У зв`язку із чим було прийнято рішення про скорочення штатної чисельності за рахунок скорочення посад працівників дирекції. В якості доказу, що на підприємстві дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці та проходило скорочення чисельності і штату працівників Концерн РРТ надав суду копії штатних розписів дирекції Концерну РРТ від 02.01.2013 р., від 07.08.2014 р., від 13.02.2015 р., від 18.03.2015 р., від 08.07.2015 р.

Із штатних розписів від 13.02.2015 р. та від 08.07.2015 р. вбачається, що після проведення скорочень (перший раз відповідно до наказу Концерну РРТ від 12.08.2014 р. № 378, а другий раз відповідно до наказу Концерну РРТ від 26.02.2015 р. № 61) відділ внутрішнього аудиту був ліквідований, а посада начальника цього відділу була скорочена.

Таким чином, кількість працівників дирекції Концерну РРТ була необґрунтовано збільшена, що разом із скрутним фінансовим становищем Концерну та необхідністю оптимізувати систему управління Концерну РРТ призвело до скорочення чисельності та штату працівників, і звільнення позивача ще у 2014 році.

Також позивача було завчасно попереджено про звільнення та йому відповідно до вимог ст. 49-2 КзпП України було запропоновано іншу роботу, від якої він відмовився.

Отже, адміністрацією Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, були дотримані вимоги законодавства під час звільнення позивача з роботи па підставі п. 1 ст. 40 КзпП України.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник доводи скарги підтримали.

Представник відповідача заперечував проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

23 квітня 2014 року КРРТ уклав з ОПО КРРТ колективний договір про взаємні права та обов`язки на 2014 - 2016 роки (а.с.71-84 т.1). Зі змісту положення про ОПО КРРТ (а.с.53-68 т.1) вбачається, що до структури цієї профспілкової організації входить ППО КРРТ.

ОСОБА_1 працював в КРРТ на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту. Крім того, він був членом ППО КРРТ.

Наказом в.о. генерального директора КРРТ №61 від 26 лютого 2015 року (а.с.145-146 т.1) була передбачена ліквідація відділу внутрішнього аудиту, а також скорочення посади начальника цього відділу з 26 травня 2015 року.

В той же день КРРТ повідомив ОСОБА_1 про скорочення посади начальника відділу внутрішнього аудиту та запропонував позивачу обрати роботу згідно з Переліком вакантних посад по КРРТ (а.с.147-150 т.1).

Однак ОСОБА_1 відмовився від запропонованих посад та переведення його на іншу роботу. Ця обставина підтверджується копією спільного акту директора з розвитку, начальника служби адміністративно-правового забезпечення та начальника сектору договірно-правової роботи КРРТ від 26 лютого 2015 року (а.с.151 т.1).

26 лютого 2015 року КРРТ звернувся до ППО КРРТ з поданням (а.с.42 т.1), в якому відповідач повідомив про майбутнє скорочення посади начальника відділу внутрішнього аудиту з 26 травня 2015 року.

24 квітня 2015 року КРРТ звернувся до ППО КРРТ ще з одним поданням (а.с.190-191 т.1), в якому відповідач просив надати письмову згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу внутрішнього аудиту у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників КРРТ.

30 квітня 2015 року ОСОБА_1 подав заяву про добровільний вихід зі складу ППО КРРТ (а.с.108 т.1).

14 травня 2015 року профспілковий комітет ППО КРРТ надав відповідачу згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи в КРРТ з посади начальника відділу внутрішнього аудиту у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Крім того, профспілковий комітет ППО КРРТ задовольнив заяву позивача на його вихід зі складу профспілкової організації. Ці обставини підтверджуються копією протоколу засідання профспілкового комітету ППО КРРТ №14 від 14 травня 2015 року (а.с.105-107 т.1).

Наказом в.о. генерального директора КРРТ №24/ок від 26 травня 2015 року (а.с.7 т.1) ОСОБА_1 був звільнений з роботи в КРРТ з посади начальника відділу внутрішнього аудиту у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач посилається на правові норми ч.4 ст.41 Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обирались до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення терміну, на який він обирався. Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків або за власним бажанням, за винятком випадків, коли це обумовлено станом здоров`я.

Як вбачається, рішенням ППО КРРТ (а.с.9-10 т.1) ОСОБА_1 обраний членом ревізійної комісії цієї профспілкової організації. Водночас, у зв`язку з ухиленням членами ревізійної комісії ППО КРРТ від виконання покладених на них обов`язків 16 грудня 2014 року були проведені позачергові звітно-виборчі збори, на яких повноваження членів вказаної комісії, зокрема ОСОБА_1 , були припинені достроково.

Посилаючись на копії постанов позачергових звітно-виборних органів ППО КРРТ №2 - №4 від 16 грудня 2014 року (а.с.138-139, 245-247 т.1), а також копію протоколу позачергових звітно-виборних органів ППО КРРТ №1 від 16 грудня 2014 року (а.с.219-243 т.1)., суд вважав встановленою обставину, що повноваження ОСОБА_1 , як члена ревізійної комісії були припинені достроково, через ухилення його від виконання своїх обов`язків, а тому суд дійшов висновку, що передбачені гарантії ч.4 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», не поширюються на позивача.

Також судом встановолено, що КРРТ уклав з ОПО КРРТ колективний договір про взаємні права та обов`язки на 2014 - 2016 роки. До структури ОПО КРРТ входить ППО КРРТ. Ці дві обставини переконливо свідчать про те, що ППО КРРТ є єдиною профспілковою організацією, яка діє на КРРТ.

Натомість, ПС КРРТ не входить до структури ОПО КРРТ та не приймала самостійну участь в укладенні колективного договору з КРРТ. Ці обставини свідчать про те, що ПС КРРТ не є профспілковою організацією, яка дією на вказаному підприємстві. З копії виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.8) вбачається, що ПС КРРТ була створена позивачем лише 16 квітня 2015 року, тобто під час його вивільнення з роботи.

Суд також вважав встановленим,що ПС КРРТ була створена не для забезпечення трудових, соціальних прав працівників КРРТ, а виключно з метою перешкоджання звільненню ОСОБА_1 з роботи.

ОСОБА_1 був членом ППО КРРТ. Тому 26 лютого 2015 року КРРТ звернувся до ППО КРРТ з поданням, в якому відповідач повідомив про майбутнє скорочення посади начальника відділу внутрішнього аудиту з 26 травня 2015 року.

Крім того, 24 квітня 2015 року КРРТ звернувся до ППО КРРТ ще з одним поданням, в якому відповідач просив надати письмову згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу внутрішнього аудиту у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників КРРТ.

Лише 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 подав заяву про добровільний вихід зі складу ППО КРРТ.

14 травня 2015 року профспілковий комітет ППО КРРТ надав відповідачу згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи в КРРТ з посади начальника відділу внутрішнього аудиту у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Крім того, профспілковий комітет ППО КРРТ задовольнив заяву позивача на його вихід зі складу профспілкової організації. Ці обставини підтверджуються копією протоколу засідання профспілкового комітету ППО КРРТ від 14 травня 2015 року (а.с.105-107 т.1).

Тому суд, вважавщо звільнення позивача з роботи було проведено з дотриманням вимог, передбачених ч.1 ст.43 КЗпП України.

Колегія суддів з такими висновками районного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Вивчивши зміст постанов позачергових звітно-виборних органів ППО КРРТ №2 - №4 від 16 грудня 2014 року (а.с.138-139, 245-247 т.1), а також копію протоколу позачергових звітно-виборних органів ППО КРРТ №1 від 16 грудня 2014 року (а.с.219-243 т.1)., апеляційний суд встановив, що вказані докази не містять посилань на припинення повноважень ОСОБА_1 .. як члена ревізійної комісії, через ухилення ним від виконання своїх обов`язків, або через неналежне виконання таких обов`язків. З наявних в справі доказів встановлено, що повноваження останнього , як члена ревізійної комісії були припинені у зв`язку з його звільненням з підприємства, та неможливістю у зв`язку з цим виконувати свої обов`язки .

Тобто, обставина, щодо дострокового припинення повноважень ОСОБА_1 , як члена ревізійної комісії, через неналежне виконання ним своїх обов`язків , яку суд вважав встановленою належними та допустимими доказами не доведена.

Відповідно звільнення останнього не могло бути проведено до закінчення річного строку після припинення таких повноважень.

Судом встановлено, що до 26 травня 2015 року, дата звільнення, законність якого позивач оспорює в даній справі не закінчився річний строк з часу припинення повноважень члена ревізійної комісії (16 грудня 2014 року), а тому звільнення було проведено з порушенням ч.4 ст.41 Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Висновок суду про те, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог ст. 43 КЗпП України також спростовується наявними в справі доказами.

Судом встановлено, що станом на час звільнення, а саме 26 травня 2015 року позивач вже не був членом профспілкового комітету ППО КРРТ, а був головою профспілкового комітету ПС КРРТ , якою 15 серпня 2018 року відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Дослідивши протокол цієї профспілкової організації з приводу вирішення питання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що така відмова була обґрунтованою, з огляду на те, що окрім іншого в обґрунтування ненадання згоди було також зазначено і порушення ч.4 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», що знайшло підтвердження і під час судового розгляду справи.

Висновок суду про те, що вказана профспілкова організація не є учасником колективного договору, а тому вона не є такою, що діє на підприємстві відповідача, та не надання згоди останньою не має правового значення є помилковим.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що під час розгляду справи 04 лютого 2016 року Київським апеляційним адміністративним судом за позовом об`єднаної ПО Концерну до Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, третя особа ПС Концерну радіомовлення , про визнання наказу протиправним та його скасування встановлено, що Професійна спілка Концерну, членом якої був позивач на час його звільнення була легалізована в установленому законом порядку, а також встановлено, що вказана профспілка також має право представляти інтереси працівників Концерну, незалежно від того, що вона не була учасником підписання колективного договору.

Крім того, відмова від оцінки рішення Профспілки про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 виходячи з того, що така профспілка не є стороною укладеного Колективного договору прямо суперечить приписам і висновкам викладеним Конституційним судом в рішенні від 29.12.1998 року № 14-рп/98.

Таким чином, висновок районного суду про звільнення позивача з дотриманням трудового законодавства не відповідає вимогам закону та встановленим обставинам, спростовується наявними в справі та поданими суду письмовими доказами.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, який одночасно з ухваленням рішення про поновлення на роботі приймає рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядалась більше року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, як відповідач незаконно звільнив позивача до закінчення річного строку з часу припинення його повноважень, як члена ревізійної комісії , відповідно звільнення позивача було проведено з порушенням порядку звільнення члена профспілкового комітету, що відповідно до ст.235 КЗпП України є підставою для поновлення його на роботі на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення радіозв`язку та телебачення з 26 травня 2015 року.

Суду не було надано та матеріали справи не містять доказів , що трудовий спір розглядався більше року з вини позивача.

Отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, який з дати звільнення позивача (26 травня 2015 року) по дату ухвалення даного рішення в справі (07 травня 2019 року) становить 987 робочих днів. Середньо-дена заробітна плата позивача, згідно довідки наданої відповідачем складає 326 грн. 18 коп. Середній заробіток за час вимушеного прогулу становитиме суму 321939, 66 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного :

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику поводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З врахуванням того, що суду не були надані докази того, що порушенням трудових прав позивача при його звільненні, йому були спричинені моральні страждання , районний суд правоміврно відмовив в задоволенні цих вимог.

Крім того апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить жодних доводів, з приводу незаконності рішення в частині відмови в стягненні моральної шкоди.

Також суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягненні на його користь середнього заробітку за один місяць в сумі 2262 грн. 52 коп.

Керуючись ст. 141ЦПК України, колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, від сплати якого був звільнений позивач при подачі позову, та апеляційної скарги в сумі в сумі 8 657 грн. 50 коп. на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду 0024, одержувач УК у Солом`янському районі м. Києва/22030101, банк-одержувач Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету :22030101.

Розрахунок судового збору за подачу позову : 3219грн. 39 коп. -1% від суми стягнутого середнього заробітку та 243 грн.60 коп. за немайнову вимогу станом на дату подачі позову, а всього 3462 грн. 99 коп. та 150% від цієї суми за подачу апеляційної скарги -5194 грн. 50 коп.

З огляду на викладене, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 376 ЦПК України , та враховуючи, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими були недоведеними та спростовувались наявними в справі доказами, судом були порушені норми матеріального права, не повно з`ясовані обставини справи, які підлягали з`ясуванню, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 141 , 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 26 травня 2015 року № 24/ок про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення радіозв`язку та телебачення з 26 травня 2015 року.

Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 травня 2015 року до 07 травня 2019 року в сумі 321 939 грн. 66 коп. (триста двадцять одна тисяча дев`ятсот тридцять дев`ять грн. шістдесят шість коп.)

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та в частині стягнення середньомісячного заробітку в сумі 2262 грн. 52 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в дохід держави судовий збір 8 657 грн. 50 коп. на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду 0024, одержувач УК у Солом`янському районі м. Києва/22030101, банк-одержувач Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету :22030101.

Боржник: Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, адреса: вул. Дорогожицька, 10, м. Київ, 04112,Код

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 травня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

Іванченко М.М.