Єдиний унікальний номер: 378/669/19
Провадження № 2/378/191/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2019 смт. Ставище

Суддя Ставищенського районного суду Київської області Марущак Н. М. , вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Розумницької сільської ради про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , просить суд зобов`язати Розумницьку сільську раду виділити йому із земель резервного фонду на території Розумницької сільської ради Ставищенського району в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарах.

Вивчивши подану заяву, додані до неї документи, вважаю, що слід відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Вказаний позов подано позивачем в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питань, пов`язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз`яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно із статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177,181,324 і главою 30 ЦК України земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має зясувати, чи є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи повязані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин. Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Отже, суд має зясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи повязані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10- рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суд України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України розтлумачено, що поширення компетенції адміністративних судів на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування, як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Перелік справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено у ст.19 КАС України, зокрема на спори фізичних та юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

До юрисдикції адміністративних судів слід відносити спори, які виникають з публічно-правових земельних відносин, що засновані на підпорядкуванні одного учасника іншому, де один з них здійснює владні управлінські функції, та характеризуються імперативним методом правового регулювання.

Таким чином, спори, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень стосовно видачі дозволу на проект землеустрою, щодо відмови у наданні такого дозволу, щодо затвердження проектів землеустрою, погодження таких проектів, що виникають у процесі виконання відповідним субєктом покладених на нього владних управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, до вирішення питання про розпорядження землею як уповноваженим власником органом та виникнення у відповідного субєкта речового чи зобовязального права на земельну ділянку, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідач у справі Розумницька сільська рада є субєктом владних повноважень, а позивач у своєму позові ставить питання про зобовязання вказаного відповідача виділити йому (позивачу) із земель резервного фонду державної власності на території вказаної сільської ради в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифікату на право власності на земельну частку (пай) розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарів, тобто ставить питання про зобов`язання вчинити певні дії, що ґрунтуються на реалізації владно-розпорядчих функцій відповідача, відповідно до закону, тому дана позовна вимога має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Отже, даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, та не підлягає розгляду місцевим загальним судом як адміністративним, а предметно підсудний окружному адміністративному суду відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України..

Зазначене узгоджується із практикою Верховного Суду, висловленої у постанові від 23 січня 2018 року у справі №1903/2676/12, в постанові від 27 лютого 2018 року по справі №818/661/17, адміністративне провадження №К/9901/2474/17, де справа за позовом фізичної особи (власника права на земельну частку (пай)) до суб`єкта владних повноважень щодо розгляду останнім заяви щодо надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність розглянута в порядку адміністративного судочинства, та у постанові від 19 грудня 2018 року у справі № 650/1039/17, де провадження у справі за позовом фізичної особи (власника права на земельну частку (пай)) до Старосільської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - закрито.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, у відкритті провадження за вказаною позовною заявою слід відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Розумницької сільської ради про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Суддя Н. М. Марущак