Справа № 570/5756/18
Номер провадження 2/570/470/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2019 р.

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Дзюбишиної І.Ю.

представників сторін - Булака Р.В., адвоката Бойчука К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне (в порядку спрощеного провадження)цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про стягнення штрафних санкцій за прострочку виконання грошового зобов`язання, -

в с т а н о в и в :

Позивач зазначає, що Рівненський районний суд Рівненської області постановою від 27.05.2011 року по справі 2-а-9/11 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Зобов`язав управління ПФУ в Рівненському районі Рівненської області зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 01 липня 2009 року. Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18.09.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а постанову Рівненського районного суду від 27.05.2011 року по справі 2-а-9/11 - без змін. Через несвоєчасне виконання рішення суду позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача збільшення суми боргу за рахунок індексу інфляції, три відсотки річних, та за заподіяну моральну шкоду 5000 грн., а всього 94 452, 37 грн.

Позивач та його представник позов підтримали.

Від відповідача надійшов відзив.

Представник відповідача позов не визнав. Зазначає, що вони вчасно виконали рішення суду. Тому немає підстав для стягнення з відповідача зазначених у позові грошових сум. Окрім того, дана справа не повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства. Тому просить суд постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що провадження у справі слід закрити.

Як встановлено в судовому засіданні, Рівненський районний суд Рівненської області постановою від 27.05.2011 року по справі 2-а-9/11 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Зобов`язав управління ПФУ в Рівненському районі Рівненської області зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 01 липня 2009 року.

Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18.09.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а постанову Рівненського районного суду від 27.05.2011 року по справі 2-а-9/11 - без змін.

На виконання вищевказаного рішення суду відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області надіслав на адресу управління постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.10.2012 року (надійшла до управління 01.11.2012 року).

На виконання вищевказаної постанови управлінням ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 (шести) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.07.2009 по 22.07.2011 року, що підтверджується копією протоколу від 19.11.2012 року та копією розпорядження від 02.11.2012 року.

Відповідно до Закону України Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон), цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на пі відносини лише у випадках, передбачених ним Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат: умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням: порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Тобто поняття пенсії і її виплати визначено спеціальним Законом і не є тотожним загальному поняттю грошового зобов`язання, що застосоване в ст. 625 ЦК України.

Згідно постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 13 від 29.09.2016 року «Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв`язку з виконанням рішень суду про стягнення коштів» боржником, за якими с державний орган або державна установа, підприємство, організація, визначено наступне.

Питання виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організація, регулюють такі нормативно-правові акти:

Конституція України від 28.06.96;

Кодекс адміністративного судочинства України від 06.07.2005 (далі - КАС України);

Бюджетний кодекс України від 08.07.2010 № 2456-VI:

Закон України від 21.04.99 "Про виконавче провадження";

Закон України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (набрав чинності з 01.01.2013);

постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників";

постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою".

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" (редакція від 02.06.16.) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Таке положення отримало нормативне продовження у частині першій статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", зокрема виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частини друга, четверта статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачають, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду; перерахування коштів стягувану здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно із частинами другою, шостою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду; перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

Поряд із цим відповідно до пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Наведений пункт прийнято у розвиток абзацу другого підпункту 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відповідно до якого "рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень...".

Ще одна особливість закріплена у частинах першій - третій статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" .

Так, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, стягувану виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, шо реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, а з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Отже, незважаючи на те, що судові рішення мають обов`язковий характер, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» створено додатковий механізм їх гарантування.

Так, частина перша статті 2 передбачає, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація.

Згідно ст. 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" цей Закон встановлює гаранти держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Відповідно до п. 2 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, рішення - це виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб`єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Згідно статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов 'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Частиною 2 статті 8 Закону України Про пенсійне забезпечення, частиною 2 статті 72 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування закріплено положення, згідно з яким кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України.

Оскільки постанова Рівненського районного суду була у справі 2-а-9/11 була ухвалена 27.05.2011 року, набрала законної сили 18.09.2012 року, а виконавчий лист виданий 09.10.2012 року, виплати та будь-які компенсації щодо цього рішення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в порядку, визначеному Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Факт виконання вищевказаного рішення суду органами Казначейства України, а саме в частині витати присуджених пенсій підтверджується випискою АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 27.09.2018 року, де в графі «деталі операції» зазначено Казначейство як виконавця рішення суду (долучено позивачем).

Із вищенаведених норм можна зробити висновок, що Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області не є належним відповідачем у даній справі.

Щодо розгляду справи в порядку ЦПК України, то необхідно зазначити наступне.

В постанові Верховного суду від 20.06.2018 року по справі № 916/1227/16 суд дійшов наступних висновків:

Спори, що виникають під час виконання центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, судових рішень у порядку, установленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", розглядаються адміністративними судами в порядку, визначеному КАС України".

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то провадження у ній слід закрити.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, ст. 259 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Провадження у справі - закрити.

Роз`яснити позивачеві його право на звернення до суду в порядку КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 15 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 28.05.2019 р.