Ухвала

24 травня 2019 року

м. Київ

справа № 236/2939/18

провадження № 61-9602ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із оплати праці, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації витрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням термінів їх виплати,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із оплати праці, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації витрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена згідно з пунктом 1 статтею 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не здійснив повний розрахунок.

У зв`язку із чим, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати за лютий-липень 2016 року, березень-квітень 2017 року у сумі 10 989,94 грн, заборгованість із оплати за час вимушеного простою за період березень-липень 2017 року у сумі 7 611,77 грн, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 5 585,02 грн, вихідну допомогу при звільненні у сумі 4 248,69 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення судом, компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати станом на по день ухвалення рішення судом.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року щодо мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 змінено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

08 травня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року тапостанову Донецького апеляційного суду від 21 березня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості із оплати праці, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації витрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати у загальному розмірі меншому, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із оплати праці, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації витрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням термінів їх виплати відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак