ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1738/19 Справа № 176/1495/17 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І.А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

04 вересня 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовною заявою до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», уточнивши вимоги якої просили, визнати незаконними дії відповідача з монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на будинку АДРЕСА_1 , зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» припинити нарахування спожитого природного газу за загальнобудинковим лічильником обліку газу та здійснити перерахунок об`ємів спожитого газу як побутовим споживачам, що проживають за адресою АДРЕСА_1 з 01 квітня 2017 року за нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників,затверджених постановою КМУ від 23.03.2016 року №203. Зобов`язати відповідача обладнати квартиру АДРЕСА_2 споживача ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_3 споживача ОСОБА_2 , квартиру АДРЕСА_4 споживача ОСОБА_3 , квартиру АДРЕСА_5 споживача ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_6 споживача ОСОБА_5 індивідуальними лічильниками обліку газу за адресою АДРЕСА_1 (а.с.2-10).

Ухвалою суду від 21 червня 2018 року закрито провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо зобов`язання ПАТ «Дніпропетровськгаз» відновити систему газопостачання будинку № АДРЕСА_1 в АДРЕСА_7 Жовті ОСОБА_6 станом на березень 2017 року та щодо зобов`язання відповідача перерахувати нарахування за нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників , затверджених постановою КМУ України від 23.03.2016 року №203 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як побутовим споживачам за адресою АДРЕСА_1 з 01 квітня 2016 року та прийнято до розгляду уточнену позовну заяву.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено в повному обсязі (а.с.183-186).

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги (а.с.207-208).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалися на те, що позивачі є власниками квартир в будинку АДРЕСА_1 , отже фасадний і внутрішньобудинковий газопроводи є співвласністю власників квартир зазначеного будинку, а тому застосування судом першої інстанції п. 1 гл. 5 розділу 9 Кодексу ГРС є необґрунтованим. Також посилалися на п. 1.2 Типового договору та ст. 633 ЦК України, п. 4 гл. 2 розділу 9 Кодексу ГРС, п. 1 гл.2 розділу 4 Кодексу ГРС, п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України Про захист прав споживачів та зазначили, що встановивши загальнобудинковий прилад обліку природного газу на будинок 64 по бульвару АДРЕСА_1 в м. Жовті АДРЕСА_1 , Оператор ГРМ Дніпропетровськгаз поставив у невірне становище побутового споживача цього будинку ОСОБА_7 перед іншими побутовими споживачами квартир багатоквартирних будинків в м. АДРЕСА_1 Води в яких Оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, а саме, приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатися не по об`єкту побутового споживача (квартирі), а за будинком, що потягло за собою збільшення нарахування обсягів газу Позивачу та порушило умови Типового договору, Кодексу ГРС, Закону України Про захист прав споживачів, ЦК України.

Крім того, зазначили, що не уклавши акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, здійснюючи випробування та опломбування без споживачів, не давало підстав ПАТ Дніпропетровськгаз для монтажу та введення в експлуатацію вузла обліку, а тому нарахування споживачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . обсягів природного газу за будинковим лічильником є неправомірним.

В порядку ст. 360 ЦПК України, ПАТ по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило, апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с.220-225).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі: проживають та зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 : ОСОБА_1 - квартира АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - НОМЕР_1 АДРЕСА_6 , що підтверджується довідками про склад сім`ї, виданих виконавчим комітетом Жовтовдської міської ради (а.с.17-21).

На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500 між позивачами та ПАТ «Дніпропетровськгаз» укладений Типовий договір постачання природного газу споживачам. Відповідно до п. 1.3. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк.

Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500, констатує, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.

Згідно п. 2.1. даного договору, ПАТ «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам, в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 року №391 (зі змінами внесеними від 22.12.2016 року постановою № 2344) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування, відповідно до якого у розділі І передбачено встановлення у 2-4 кварталі 2016 року 1854 будинкових ВОГ за рахунок витрат на встановлення будинкових лічильників газу населенню, які закладені в тариф на розподіл природного газу.

Розділом 1 вищевказаного плану розвитку передбачено встановлення будинкового ВОГ саме за адресою: будинок АДРЕСА_8 (а.с.71-74).

Встановлення зазначеного будинкового ВОГ за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалось за робочим проектом, розробленим ТОВ «Дніпрогаз проект» (а.с.74).

Згідно з пп. 1, 6 пункту 6 Положення про НКРЕКП, затвердженого указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014, НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право: приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов`язковими до виконання та для виконання суб`єктами природних монополій.

Таким чином, ПАТ «Дніпропетровськгаз» встановлюючи будинковий вузол обліку газу виконувало положення, встановлені Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, які затверджені постановою НКРЕКП від 24.03.2016 №391 - і є обов`язковими для виконання ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Листами від 19.07.2017 року №Dp01.3-ЛВ-10185-0717, від 26.07.2017 року №Dp01.3.1-ЛВ-10111-0717, від 19.07.2017 року №Dp01.3.1-ЛВ-10210-0717, 13.07.2017 року №Dp01.3-ЛВ-9906-0717, від 27.07.2017 року №Dp01.3.1-ЛВ-10924-0717 відповідач повідомив позивачів кожного окремо, що у разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні кошти. При цьому також вказав, що відповідно до ст.3 та 4 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №3533-VI від 16.06.2011 року фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок:

-коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території;

-коштів відповідного бюджету;

-інших джерел, не заборонених законодавством.

Тобто побутовий споживач може встановити лічильник газу за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі за власні кошти або за рахунок коштів, зокрема місцевого бюджету, при цьому роботи з встановлення вузлів обліку природного відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватися будь яким суб`єктом господарювання, які мають дозвіл на виконання цих робіт.(а.с.22-26).

Згідно відповіді представника відповідача ПАТ «Дніпропетровскгаз» встановлено, що графіки оснащення квартир лічильниками газу (будинкових ті індивідуальних) в місті Жовті Води ПАТ «Дніпропетровскгаз» не розроблялися. Встановлення індивідуальних лічильників газу здійснюється у відповідності з Інвестиційною програмою газорозподільного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 рік, затвердженою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.03.2016 року №391. Інвестиційна програма передбачила встановлення ПАТ «Дніпропетровськгаз» в 2016 році в цілому 6619 індивідуальних газових лічильників газу в Дніпропетровській області, без розрізу населених пунктів та конкретних адрес будинків (а.с.102).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив із їх безпідставності.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може.

У відповідності до п.1 гл. 5 розд. IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494: «За ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу.

Заходи зі встановлення загальнобудинкових лічильників газу та встановлення індивідуальних лічильників газу, там де будуть встановлюватись загальнобудинкові лічильники газу, передбачено у відповідних Планах розвитку газорозподільної системи ліцензіатів на 2016-2025 роки, зокрема у 1 розділі таких планів - Інвестиційних програмах на 2016 рік.

Встановлення загальнобудинкового лічильника газу передбачено Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, які затверджені постановою НКРЕКП від 24.03.2016 №391, а тому колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу у будинку АДРЕСА_1 є правомірними.

ПАТ «Дніпропетровськгаз», будучи Оператором ГРМ, здійснив встановлення ВОГ, що цілком і повністю узгоджується з нормами законодавства України, і як наслідок, такі дії спрямовані виключно на забезпечення обліку природного газу за об`єктами споживання природного газу побутових споживачів, з метою не допущення припинення розподілу природного газу останнім.

Позивачами не наведено в позовній заяві жодної норми чинного законодавства, яка була порушена ПАТ «Дніпропетровськгаз» при встановленні ВОГ.

Доводи позивачів щодо збільшення нарахування обсягів газу є безпідставними. Ціна на природний газ для побутових споживачів, тобто для населення встановлюється виключно Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, шляхом прийняття обов`язкових до виконання, суб`єктами ринку природного газу, рішень.

Вимога позивачів про здійснення перерахунку за нормами споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, як побутовому споживачеві з 01 квітня 2017 року задоволенню не підлягає, оскільки зазначеним вище положенням чітко визначено порядок нарахування плати за спожитий газ у споживачів, що не мають квартирних лічильників газу. Окрім того, не зрозуміло що саме має відповідач перерахувати об`єми спожитого газу чи його вартість.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо зобов`язання відповідача обладнати квартири позивачів індивідуальними лічильниками, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції встановив, що позивачі проживають в будинку АДРЕСА_1 та є споживачами з отримання природного газу за вказаною адресою.

В липні 2017 року кожен із позивачів направив до ПАТ Дніпропетровськгаз заяву з проханням встановити в квартирі безоплатно індивідуальний лічильник газу.

Листами від 19.07.2017 року №Dp01.3-ЛВ-10185-0717, від 26.07.2017 року №Dp01.3.1-ЛВ-10111-0717, від 19.07.2017 року №Dp01.3.1-ЛВ-10210-0717, 13.07.2017 року №Dp01.3-ЛВ-9906-0717, від 27.07.2017 року №Dp01.3.1-ЛВ-10924-0717 відповідач повідомив позивачів кожного окремо, що у разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні кошти. При цьому також вказав, що відповідно до ст.3 та 4 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №3533-VI від 16.06.2011 року фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: -коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; -коштів відповідного бюджету; -інших джерел, не заборонених законодавством. Тобто побутовий споживач може встановити лічильник газу за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі за власні кошти або за рахунок коштів, зокрема місцевого бюджету, при цьому роботи з встановлення вузлів обліку природного відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватися будь яким суб`єктом господарювання, які мають дозвіл на виконання цих робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом ста. 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України від 24 червня 2004 року №1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875-IV), який був чинним на час звернення позивачів до суду з цим позовом та розгляду справи в судах, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1875-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1875-IV державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у ст. 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (ч. 1-2 ст. 20 цього Закону).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у ч. 1 ст. 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом № 3533-VI.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ "Дніпропетровськгаз" є Оператором ГРМ.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями ст. 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року N 259-р "Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу", газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року N 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року).

Установлено, що позивачі є споживачами природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: "споживач" - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про ринок природного газу" та Кодексі ГРС.

Суд установив, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Про наявність заборгованості по сплаті комунальних послуг відповідачем не зазначено.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV "Ціна, порядок обліку та оплати природного газу", розділом V "Права та обов`язки споживача" та розділом VI "Права і обов`язки постачальника".

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ "Криворіжгаз" взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 "Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу" (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року, адже зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб відбулася після ухвалення судового рішення.

Отже, ПАТ "Дніпропетровськгаз" зобов`язаний встановити лічильники.

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог ст. 5 Закону № 1023-XII, ст. 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги позивачів по зобов`язанню обладнати квартири позивачів індивідуальними лічильниками обліку газу, буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, то відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Разом з тим, відповідач не вживав жодних заходів для фінансування таких робіт за рахунок будь-якого бюджету.

Обраний позивачами спосіб захисту є таким, що відповідає вимогам ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч.1 ст. 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria"), заява N 1365/07; пункт 170 рішення у справі "Олександр Волков проти України", заява N 21722/11).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31 - 32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France"), заява N 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява "N 20372/11).

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 07.11.2018, справа № 214/2435/17 , 14-347цс18.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови в зобов`язанні обладнати квартири позивачів індивідуальними лічильниками обліку газу, з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 8000 грн. При цьому, колегія суддів виходить з кількості позивачів, які звільнені від сплати судового збору та розміру прожиткового мінімуму, що діяв на час звернення з позовом до суду та складає 3200 грн. та за апеляційною скаргою 4800 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року скасувати в частині відмови в зобов`язанні відповідача обладнати квартиру АДРЕСА_2 споживача ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_3 споживача ОСОБА_2 , квартиру АДРЕСА_4 споживача ОСОБА_3 , квартиру АДРЕСА_5 споживача ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_6 споживача ОСОБА_5 індивідуальними лічильниками обліку газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу обладнати квартиру АДРЕСА_2 споживача ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_3 споживача ОСОБА_2 , квартиру АДРЕСА_4 споживача ОСОБА_3 , квартиру АДРЕСА_5 споживача ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_6 споживача ОСОБА_5 індивідуальними лічильниками обліку газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз на користь держави судовий збір в сумі 8000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді