КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5199/2019
Справа №368/2191/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області в складі судді Іванюти Т.Є., ухвалене в м. Кагарлик 03 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 лютого 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено із ОСОБА_1 кредитний договір № 223343223, згідно умов п. 1.1 якого банк надає позичальнику кредит в сумі 40000 доларів США на придбання житлового будинку строком на 240 місяців до 26 лютого 2028 року під процентну ставку 13 % річних. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед позичальником, надавши кредит в сумі, строках та на умовах, передбачених цим договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 27342/7380/322904, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

Позичальник припинив належним чином здійснювати щомісячні обов`язкові платежі відповідно до графіку погашення, внаслідок чого за кредитом виникла прострочена заборгованість. 24 квітня 2015 року на адресу позичальника та поручителя направлена вимога про необхідність виконання грошових зобов`язань, проте заборгованість погашено не було.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором станом на 19 листопада 2015 року становить 40049,87 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом 35146,74 долари США та заборгованості за відсотками 4903,13 доларів США.

Просив стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 40049,87 доларів США, що еквівалентно 957735,97 грн., покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року позов задоволено, стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 40049,87 доларів США, що еквівалентно 957735,97 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просила скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував питання про письмові докази, оскільки у справі відсутні документи, що підтверджують факт отримання кредиту відповідачем, а позивач не долучив до позову акт приймання-передачі коштів або інший письмовий документ, яким підтверджуються ці обставини. Виписка по рахунку не містить доказу передання та приймання грошових коштів відповідачем. Таким чином, суд повірив нічим не підтвердженим доводам позивача, що між ним та відповідачем виникли зобов`язальні правовідносини.

Вказувала, що між банком та відповідачем не виникло спору по кредитним зобов`язанням, що підтверджується зокрема тим, що банк не пред`являв жодних претензій щодо невиконання чи неналежного виконання зобов`язань зі сторони ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні будь-які письмові претензії до відповідачів щодо невиконання зобов`язань.

Суд не взяв до уваги, що солідарне зобов`язання може виникати у випадках, встановлених договором або законом, однак кредитний договір не містить такого порядку виконання грошового зобов`язання.

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 07 березня 2019 року направив відзив на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 13 березня 2019 року. За змістом відзиву позивач вважає викладені доводи необґрунтованими, а саму апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач визнавала, що дійсно взяла кредит в банку, однак не була спроможна виплачувати кошти. Факт одержання кредитних коштів підтверджується подальшою поведінкою ОСОБА_1 , яка після отримання кредиту деякий час здійснювала його погашення. Вимоги про дострокове погашення заборгованості направлялися відповідачам, що також встановлено судом. Крім того, судом першої інстанції правильно і обґрунтовано вирішено питання щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 лютого 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір із ОСОБА_1 № 223343223, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його відповідно до умов кредитування за програмою кредитування «Житло в кредит на вторинному ринку» на наступних умовах: сума кредиту, валюта - 40000 доларів США; цільове використання кредиту - придбання об`єкту нерухомості житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 256025 грн.; дата надання кредиту - одноразово 26 лютого 2008 року; дата остаточного погашення кредиту - 26 лютого 2028 року; позичковий рахунок для розрахунку заборгованості позичальника за кредитом 223343223; поточний рахунок для погашення заборгованості НОМЕР_1, процентна ставка 13 %; сплата позичальником комісії за надання кредиту 600 доларів США; сплата позичальником щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 468,63 доларів США (а. с. 12 - 28).

Згідно ст. 2.1 кредитного договору кредитор відповідно до умов цього договору надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати інші обов`язки, визначені цим договором.

Згідно ст. 3.3 кредитного договору проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році. Проценти підлягають сплаті позичальником у складі ануїтетних платежів у порядку, визначеному ст. 7 цього договору.

Згідно ст. 9 кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред`явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору. Зокрема кредитор вправі пред`явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але більше трьох раз протягом останніх 12 місяців. Кредитор також має пред`явити позичальнику вимогу щодо дострокового погашення кредиту зокрема у випадку порушення позичальником обов`язків, встановлених пунктами 3.1, 7.2 цього договору (погашення процентів і кредиту). Позичальник зобов`язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов`язань за цим договором протягом не більш ніж 30 календарних днів з моменту її пред`явлення. У разі невиконання позичальником цієї вимоги кредитор має право звернути стягнення за будь-яким з договорів забезпечення або пред`явити вимогу поручителю або вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника за цим договором, які не суперечать чинному законодавству України.

Згідно ст. 15.5 кредитного договору у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі ризики несе позичальник. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника.

На а. с. 29 міститься виписка по рахунку ОСОБА_1 , згідно якої на рахунку № НОМЕР_1 обліковано грошові кошти в розмірі 40000 доларів США.

26 лютого 2008 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу житлового будинку в АДРЕСА_1 , за умовами п. 2 якого продаж вчинено за 217725 грн., які будуть передані продавцю покупцем після отримання банківського кредиту не пізніше 26 лютого 2008 року (а. с. 65 - 69).

26 лютого 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено договір поруки № 27342/7380/322904 із ОСОБА_2 , за умовами якого сторони договору визначають, що це зобов`язання підписано сторонами у відповідності до чинного законодавства України та відповідає положенням ст. ст. 553 - 559 ЦК України. Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати по борговим зобов`язанням боржника, що зазначені в п. 1.3 даного договору, які виникають з умов кредитного договору, вказаного в п. 1.2 даного договору, а саме повернути кредит в розмірі, зазначеному в п. 1.3 даного договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі (а. с. 30 - 32).

24 квітня 2015 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направило на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором та договором поруки, згідно яких банк зазначив про наявність простроченої заборгованості в розмірі 21,72 доларів США прострочений кредит, 1573,32 долари США заборгованість за процентами. Керуючись кредитним договором, ст. ст. 625, 1050 ЦК України банк вимагав протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору, а саме 35146,74 долари США заборгованість по сумі кредиту, 1573,32 долари США заборгованість за процентами; розрахована пеня (а. с. 36, 38).

Даний лист ОСОБА_1 отримала особисто 05 травня 2015 року (а. с. 37).

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем ОСОБА_1 надано письмове заперечення щодо позову, в якому повідомляла, що 26 лютого 2008 року нею було укладено кредитний договір в сумі 40000 доларів США по курсу НБУ 5,05 грн. за 1 долар, погашення заборгованості відбувалось згідно плану-графіку погашення заборгованості до лютого 2015 року. Станом на 27 лютого 2015 року сума сплати зобов`язання складала по курсу НБУ 5,05 грн. за 1 долар більше 40000 доларів. У зв`язку з підвищенням курсу долара та з тим, що її чоловік ОСОБА_2 з 2013 року не працевлаштований, у її утриманні знаходиться малолітня дитина 2011 року народження, вона не має можливості сплачувати надалі дане зобов`язання. В червні 2015 року в усній формі їй було запропоновано переукласти кредитний договір і договір іпотеки або добровільно реалізувати предмет іпотеки - житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , що є соціальним житлом, для погашення заборгованості за кредитним договором. Дану пропозицію не має можливості здійснити, оскільки дитина зареєстрована та проживає разом із нею та для проведення процедури переукладання договору іпотеки необхідна наявність дозволу органу опіки та піклування. Просила суд врахувати наведені факти та винести правомірне рішення по даній справі (а. с. 86 - 87).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, виконання зобов`язань за яким забезпечено укладенням договору поруки із ОСОБА_2 , в зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору позичальником у неї утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню із відповідачів на користь позивача.

Разом із тим, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що вимогу про виконання грошових зобов`язань за договором поруки банк направив на адресу поручителя 24 квітня 2015 року (а. с. 38), а з позовом банк звернувся до суду лише 12 грудня 2015 року (а. с. 57), і не з`ясував обсяг відповідальності поручителя за таких умов.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції станом на час звернення із даним позовом, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов`язання, а отже, й обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов`язанням.

Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодний дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/5224/14-ц (провадження № 14-304цс18).

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що незважаючи на те, що 24 квітня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив на адресу відповідачів вимогу про усунення порушень зобов`язань, в якій просив повернути заборгованість в повному обсязі, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 7 - 11), позивачем після цього продовжувалися нараховуватися відсотки за користування кредитом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 24 квітня 2015 року (дата пред`явлення вимоги до позичальника та поручителя) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

В зв`язку із цим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після пред`явлення вимоги до відповідачів в квітні 2015 року, є необґрунтованими, а тому судом безпідставно стягнуто задоволено позовні вимоги в цій частині.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості, апеляційний суд враховує, що оскільки в зв`язку із невиконанням умов кредитного договору у позичальника утворилася заборгованість, за умовами кредитного договору та відповідно до вимог ЦК України банк набув право стягнення заборгованості із позичальника одноособово.

При цьому, оскільки кредитором не було пред`явлено відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, який настав 24 квітня 2015 року із направленням вимоги про дострокове стягнення, порука вважається припиненою в силу вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, і позовні вимоги до поручителя ОСОБА_2 із цих підстав задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене суд відхиляє доводи представника позивача про те, що п. 5 договору поруки передбачено, що договір поруки діє до повного виконання божником зобов`язань та що поручитель має нести солідарну відповідальність разом із боржником незважаючи на звернення позивача із даним позовом після спливу встановленого законом строку.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про відсутність доказів отримання позичальником кредитних коштів, апеляційний суд враховує наявність виписки з рахунку ОСОБА_1 , яким підтверджується рух коштів в розмірі 40000 доларів США (а. с. 29).

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, банком підтверджено рух коштів на рахунку відповідача належними доказами.

Крім того, за умовами ст. 6.1 кредитного договору сторони погодили, що надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника, а не шляхом отримання його позичальником у готівковій формі.

Апеляційний суд також враховує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем визнавалися обставини отримання нею кредиту і часткового його погашення; із письмового заперечення на а. с. 86 - 87 та пояснень відповідача, наданих в судовому засіданні 28 грудня 2015 року, технічний запис якого було заслухано апеляційним судом, вбачається, що позов нею не визнавався із підстав зміни валютного курсу і фінансової неможливості виконувати кредитні зобов`язання.

Разом із тим, дані обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги, що банк не пред`являв жодних претензій до невиконання чи неналежного виконання зобов`язань зі сторони ОСОБА_1 , спростовуються наявними в матеріалах справи вимогами та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно якого ОСОБА_1 отримала вимогу банку про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором 05 травня 2017 року (а. с. 36 - 37).

Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого станом на 19 листопада 2015 року заборгованість складає 40049,87 доларів США, що еквівалентно 957735,97 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 35146,74 доларів США (еквівалент 840484,55 грн.), в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 763,01 доларів США (еквівалент 18246,30 грн.), заборгованість за відсотками 4903,13 доларів США (еквівалент 117251,42 грн.), в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 4602,70 доларів США (еквівалент 110067,06 грн.). (а. с. 5 - 11).

При цьому, приймаючи до уваги зміну строку виконання основного зобов`язання позивачем з 24 квітня 2015 року, останній втратив право на нарахування процентів та пені, а отже за їх вирахуванням розмір заборгованості, який підлягатиме стягненню із позичальника на користь банку, становитиме 37458,64 доларів США, що еквівалентно 895770,37 грн.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову до відповідача ОСОБА_1

Оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції, та оскільки апеляційну скаргу частково задоволено та ухвалено рішення із частковим задоволенням позову, апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 144 ЦПК України, стягує із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати в розмірі 13436,56 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам, а в частині відстроченої сплати судового збору стягує в дохід держави із ОСОБА_1 - 14780,21 грн., із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - 1022,43 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ вул. Лєскова 9 ) заборгованість за кредитним договором № 223343223 від 26 лютого 2008 року станом на 19 листопада 2015 року в сумі 37458,64 доларів США, що еквівалентно 895770,37 грн., та судовий збір в розмірі 13436,56 грн.

В іншій частині позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Стягнути за подання апеляційної скарги в дохід держави: із ОСОБА_1 - в розмірі 14780,21 грн., із Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - 1022,43 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.