ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/19/19 Справа № 203/7/18 Головуючий у першій інстанції: Католікян М.О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з жовтня 2009 року по жовтень 2017 року. Під час шлюбу подружжя придбало автомобіль марки «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_1 . У серпні 2017 року ОСОБА_3 без отримання попередньої нотаріальної згоди позивачки продав автомобіль ОСОБА_4 Тому позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу №1242/2017/579908, укладений 11 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , щодо автомобіля марки Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2006, колір чорний та стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розписки ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_8 та представника апелянта ОСОБА_2 від 15.01.2019 року, а також рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ОСОБА_4 , яке долучене до матеріалів справи. Від Регіонального сервісного центру МВС України у Дніпропетровській області надійшло клопотання від 07.02.2019 року №31/4-611 про розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб 03.10.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Відділом РАЦС по м.Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 03.10.2009 року (а.с. 11).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2017 року у справі №203/3121/17 шлюб між сторонами розірвано; рішення набрало законної сили (а.с. 12).

11 березня 2016 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу транспортного засобу №1/641 за 100000,00 грн. був придбаний автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara» (реєстраційний номер - НОМЕР_1 , рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузова НОМЕР_4 ) та був зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 61).

Згідно копії письмовою розписки від 11.03.2016 року, кошти за придбаний автомобіль Suzuki Grand Vitara продавцем ОСОБА_6 було отримано від батька ОСОБА_3 ОСОБА_7 , що також підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого Кіровським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська 20.07.1988 року (а.с. 62).

11 серпня 2017 року між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2017/579908, за яким ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 за 165000,00 грн. автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер - НОМЕР_1 (а.с. 60).

Судом також встановлено, що 23 липня 2017 року позивач склала письмову розписку, згідно з якою їй в особисту власність було передано холодильник, пральну машину, ноутбук, дитячий гарнітур (ліжко, комод, два шифоньєри, письмовий стіл, крісло), кухонний гарнітур (посуд, електричний чайник, хлібопічка, електром`ясорубка), дитячий одяг; при цьому позивачка зазначила, що у подальшому претензій не матиме (а.с. 65).

Згідно ст. ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, які встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Разом з тим, пунктом 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Такий правовий висновок викладено також у постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 року №62126302 (справа №6-486цс16).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що кошти на придбання автомобіля Suzuki Grand Vitara належали батькові відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 , що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою продавця автомобіля ОСОБА_6 , - колегія приходить до висновку, що спірний автомобіль не відноситься до кола предметів (речей), належних позивачці та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, тому необхідності узгоджувати його відчуження з позивачкою у ОСОБА_3 не було.

Отже, судом першої інстанції ухвалено законне обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги про фіктивність складеної розписки продавцем автомобіля ОСОБА_6 від 11.03.2016 року не підтверджені будь-якими доказами. Клопотань про витребування відповідних доказів, зокрема, призначення судової почеркознавчої, технічної експертизи матеріалів документу - суду не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами та звукозаписами судових засідань.

Крім того, згідно протоколу судового засідання суду першої інстанції від 27.06.2018 року, клопотання про допит свідка ОСОБА_6 було знято представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (а.с. 92-94). В суді апеляційної інстанції відповідне клопотання заявлене не було.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді