Провадження № 22-ц/802/390/19 Категорія: 18 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивачів адвоката Ліпкевича І. В.,

відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,

представника відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Кондратюка В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівна, Державний реєстратор Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Яремчук Григорій Ярославович, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Шевченко Олександр Володимирович, про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 07-10/16 від 06.10.2016 та договору про передачу прав за договором забезпечення від 06.10.2016, за апеляційною скаргою відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В., Державний реєстратор Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Яремчук Г. Я., уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Шевченко О. В., про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 07-10/16 від 06.10.2016 та договору про передачу прав за договором забезпечення від 06.10.2016. Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.07.2008 між АКБ «Форум» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0523/09/22-CLNv, згідно умов якого банк відкрив відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 70000,00 доларів США для придбання земельної ділянки і будівництва житла та надав ОСОБА_4 кредит у межах цієї кредитної лінії, за процентної ставкою за користування кредитом у розмірі 13,5% річних і кінцевим терміном повернення не пізніше 06.07.2018. З метою забезпечення виконання взятих позичальником на себе зобов`язань цього ж дня між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л. С., яким передано в іпотеку нежитлове приміщення, нотаріальна контора /літер А-2/ загальною площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2010 кредитний договір № 0523/09/22-CLNv від 09.07.2008 було розірвано. Звернуто стягнення на нерухоме майно, яке перебуває у заставі банку, нежитлове вбудоване приміщення нотаріальної контори /літер А-2/ загальною площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі дозволу на проведення реконструкції у 2002-2010 роках власником ОСОБА_4 проведено реконструкцію даної будівлі та отримано свідоцтво на право власності на приміщення нотаріальної контори площею 149,0 м.кв. від 15.02.2010, серії САС № 29987 на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 11.02.2010 № 98-6. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 05.09.2013 визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 98-6 від 11.02.2010 «Про оформлення права власності на нотаріальну контору за адресою: АДРЕСА_1 » та визнано недійсним свідоцтво від 15.02.2010 року про право власності на дане приміщення. Під час здійснення процедури ліквідації банку, 05.10.2016 між АКБ «Форум» та ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» було укладено договори про відступлення права вимоги № 241-ф та про відступлення прав за іпотечним договором, за якими всі права первісного кредитора за кредитним договором та договором іпотеки перейшли до нового кредитора. Загальний розмір заборгованості на момент підписання даного договору становив 53068,62 доларів США, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 26251,75 доларів США, заборгованість по процентах 26816,87 доларів США. Крім того, 06.10.2016 між ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про відступлення прав за кредитним договором № 07-10/16, а також за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1507. У вказаному договорі сторони визначили, що станом на дату укладення договору, загальний розмір заборгованості боржника ОСОБА_4 перед ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» складає 53068,32 доларів США. Ціна відступлення права вимоги становить 203475,35 грн. За період 16.09.2011 по 30.06.2015 ОСОБА_4 сплачено основного боргу 14610,15 доларів США, відсотків за кредитом 3665,85 доларів США. Всього за вказаний період сплачено 18276,00 доларів США. Відповідно до виписки від 07.08.2014, наданої відділенням № 2300 «Луцька Дирекція «ПАТ «Банк Форум» по договору № 0523/08/22-CLNv від 09.07.2008 ОСОБА_4 , нарахування відсотків по кредиту припинилось з 27.03.2012. Враховуючи, що за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2010 вирішено стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 38157,80 доларів США, а боржником після ухвалення рішення суду сплачено основного боргу 14610,15 доларів США, тому сума основного боргу, яка на час укладення договорів про відступлення права вимоги за грошовим зобов`язанням від 05.10.2016, від 06.10.2016 складає 23547,65 доларів США. Тому вважає, що ПАТ «Банк Форум» здійснив відступлення права грошової вимоги до боржника за кредитним договором відповідно до договору про відступлення права вимоги № 241-Ф від 05.10.2016 на суму, яка не відповідає фактичній сумі заборгованості позивача ОСОБА_4 на момент такого відступлення. Крім того, зазначають, що кредитодавцем та іпотекодержателем може бути лише банк, або фінансова установа, а не фізична особа. Підприємець ОСОБА_1 не має статусу банку, або фінансової установи, а тому не може бути фактором. Тому вважають, що відповідно до положень ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зазначений договір може бути визнаний судом недійсним з моменту його вчинення. Посилаючись на вищевикладені обставини, просять суд визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги від 06.10.2016 № 07-10/16, який укладено між ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та договір про передачу прав за договором про відступлення прав за Іпотечним договором від 06.10.2016, який укладено між ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстрованому в реєстрі за № 1507.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги від 06 жовтня 2016 року № 07-10/16, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Визнано недійсним договір про передачу прав за договором про відступлення прав за Іпотечним договором від 06 жовтня 2016 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстрованому в реєстрі за № 1507. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» та ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень, по 640 (шістсот сорок) гривень з кожного.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції до спірних правовідносин помилково застосовано ст. 1077 ЦК України, яка визначає поняття договору факторингу, в той час як для вирішення спору підлягають застосуванню норми Глави 47 ЦК України, в тому числі приписи ст. 512 ЦК України згідно яких кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Крім того, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вказує, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 23.11.2017 у справі в якій приймали участь ті ж сторони, предметом спору були в тому числі вимоги про визнання недійсним договору про передачу права за договором забезпечення від 06.10.2016, підставами вимог були ті ж самі підстави - недійсність договору про відступлення права вимоги від 06.10.2016, тобто в частині позовних вимог про визнання недійсним договору про передачу права за договором забезпечення від 06.10.2016 наявне рішення суду про відмову в задоволенні позову, яке набрало законної сили, а тому провадження в частині цих позовних вимог підлягає закриттю.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, а в частині вимог про визнання недійсним договору про визнання недійсним договору про передачу права за договором забезпечення від 06.10.2016 провадження закрити.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу в якому вказують, що у справі № 161/205/17 (рішенням Апеляційного суду Волинської області від 23.11.2017) оскаржувався договір № 0523/09/22-CLNv від 09.07.2008 і дана справа не має відношення до справи № 161/205/17, висновок про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги від 06.10.2016 у даній справі відсутній, а тому відсутні підстави для закриття провадження в цій частині. Також вказують, що твердження відповідача фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 про те, що первісним кредитором не здійснювалось нарахування відсотків та їх відчуження за кредитним договором, не відповідає фактичним обставинам справи та підтверджує наявність ознак договору факторингу. Договір про відступлення права вимоги № 241-Ф від 05.10.2016 був укладений між банком та фінансовою компанією за ціною 200100,00 гривень (п. 5.1. договору), а договір про відступлення права вимоги № 07-10/16 від 05.10.2016, що був укладений між фінансовою компанією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , - за ціною 203475,35 гривень, тобто договір був укладений із стягнення фактором додаткової плати, крім того, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у розумінні ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» не відноситься до фінансових установ, не може надавати фінансові послуги у тому числі і у формі факторингу.

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та представник відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвокат Кондратюк В. В. в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.

Представник позивачів адвокат Ліпкевич І. В. апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення.

Інші учасники справи, їх представники в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний договір про відступлення прав вимоги від 06.10.2016 № 07-10/16, який укладено ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . суперечить приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, а тому він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України. Договір про передачу прав за договором про відступлення прав за Іпотечним договором від 06.10.2016, який укладено між ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою ОСОБА_1 , є похідним від договору про відступлення права вимоги, тому він також підлягає визнанню недійсним.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника позивачів адвоката Ліпкевича І. В., відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 та представника відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Кондратюка В. В., приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

09 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0523/09/22-CLNv, згідно умов якого, банк відкрив відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 70000,00 доларів США для придбання земельної ділянки і будівництва житла та надав ОСОБА_4 кредит у межах цієї кредитної лінії, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних і кінцевим терміном повернення не пізніше 06 липня 2018 року (т. 1 а.с. 63-64).

З метою забезпечення виконання взятих на себе ОСОБА_4 зобов`язань цього ж дня між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л. С., яким передано в іпотеку нежитлове приміщення, нотаріальна контора /літер А-2/ загальною площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був зареєстрований в реєстрі за № 1810. У пунктах 5.1-5.2 вказаного договору зробили застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі шляхом прийняття предмета іпотеки у власність, у випадку незадоволення вимог іпотекодержателя протягом 30 днів (т.1 а.с. 58-61).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2010 року у справі № 2-3024/2010 кредитний договір № 0523/09/22-CLNv від 09 липня 2008 року, укладений між АКБ «Форум» та ОСОБА_4 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь АКБ «Форум» заборгованість за кредитним договором № 0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року у розмірі 38157,80 доларів США. Звернуто стягнення на нерухоме майно, яке перебуває в заставі банку нежитлове приміщення нотаріальної контори /літер А-2/ загальною площею 24,8 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_3 Вирішено питання про судові витрати (т. 1 а.с. 45, 46).

В подальшому АКБ «Форум» був реорганізований в ПАТ «Банк Форум».

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 13.06.2014 № 355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум» та згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду № 49 з 16.06.2014 розпочалась процедура ліквідації ПАТ «Банк Форум» з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобовя`зань на користь приймаючого банку.

Під час здійснення процедури ліквідації банку, 05.10.2016 між ПАТ «Банк Форум» (первісний кредитор) та ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги № 241-ф, у відповідності до умов якого, первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до ОСОБА_4 , що належить первісному кредитору на підставі кредитного договору №0523/08/22-CLNv від 09.07.2008, а новий кредитор зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та перерахувати первісному кредитору кошти в сумі ціни відступлення (п. 1.1 та розділ «Тлумачення термінів» договору). У вказаному договорі сторони визначили, що станом на дату укладення договору загальний розмір заборгованості боржника ОСОБА_4 перед первісним кредитором складає 53068,32 доларів США, з яких: 26251,75 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту; 26816,57 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом (п.1.2 договору) (т.1 а.с. 66-69).

Крім того, 05.10.2016 між банком (первісним іпотекодержателем) та ТзОВ «ФК «Єврокредит» (новий іпотекодержатель) укладений договір про відступлення прав за іпотечним договором (т. 1 а.с. 62), відповідно до якого, у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги № 241-Ф від 05.10.2016, банк відступає, а ТзОВ «ФК «Єврокредит» набуває прав первісного іпотекодержателя згідно з іпотечним договором, що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л. С. 09.07.2008 та зареєстровано в реєстрі за № 1810, укладеного між банком та ОСОБА_3 Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1494.

06.10.2016 між ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги № 07-10/16 (т.1 а.с. 53, 54), у відповідності до умов якого, первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до ОСОБА_4 , що належить первісному кредитору на підставі кредитного договору № 0523/08/22-CLNv від 09.07.2008 року, а новий кредитор зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та перерахувати первісному кредитору кошти в сумі ціни відступлення (п.1.1 та розділ «Тлумачення термінів» договору).

У вказаному договорі сторони визначили, що станом на дату укладення договору загальний розмір заборгованості боржника ОСОБА_4 перед первісним кредитором складає 53068,32 доларів США, з яких: 26251,75 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту; 26816,57 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом (п.1.2 договору).

Ціна відступлення права вимоги становить 203475,35 грн. (п.5.1 договору) (т.1 а.с. 54/зворот).

Крім того, 06.10.2016 року між ТзОВ «ФК «Єврокредит» (первісним іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (новий іпотекодержатель) укладений договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до якого, у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги № 07-10/16 від 06.10.2016, ТзОВ «ФК «Єврокредит» відступає, а ОСОБА_1 . набуває прав первісного іпотекодержателя згідно з іпотечним договором, що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л. С. 09 липня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 1810, укладеного між банком та ОСОБА_2 Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1507 (т.1 а.с. 55).

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, для визнання правочину недійсним необхідна одночасна наявність двох обставин:

1. недодержання саме в момент вчинення правочину чинного на момент такого вчинення законодавства;

2. порушення вчиненням такого правочину прав або охоронюваних законом інтересів суб`єктів цивільних або господарських правовідносин.

При цьому, оскільки законність спірного правочину в даному випадку оцінюється саме в момент його вчинення, то і порушення прав або охоронюваних інтересів суб`єктів цивільних або господарських правовідносин повинно і може мати місце лише в момент вчинення такого правочину.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Згідно зі ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 352 від 06.02.2014 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: договори з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ч. 5 ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України) та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

У п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст. 1078 ЦК України).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За п. 11 ч. 1 ст. 4 цього Закону факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16.

Таким чином, як вказано вище, обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги. Таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки, у зв`язку з чим здійснення фінансування первісного кредитора шляхом купівлі у нього новим кредитром права грошової вимоги, за відсутності обов`язку у первісного кредитора сплачувати новому кредитору винагороду за надання таких послуг не є підставою для кваліфікації договору як факторингу. В такому випадку (відсутність плати первісного кредитора за надані йому послуги) між сторонами виникають правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовуються положення про відступлення права вимоги, передбачені ст. 512 ЦК України.

За умовами договору відступлення права вимоги від 06.10.2016 відступлення здійснюється на платній основі (п.5.1.). Згідно з відступленням права вимоги за цим договором новий кредитор ФОП ОСОБА_1 сплачує первіснному кредитору ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» визначену суму відступлення у розмірі 203475,35 грн. При цьому ці кошти є платою за відступлення права вимоги, а не платною фінансовою послугою, тобто у договорі відсутні притаманні для договору факторингу умови про надання ФОП ОСОБА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» фінансових послуг.

Судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою ту обставину, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2010 року розірвано кредитний договір від 09.07.2008 та стягнуто з боржника ОСОБА_4 на користь банку 38157,80 доларів США, а тому до ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги лише суми визначеної в вказаному рішенні суду за мінусом коштів коштів сплачених боржником на користь первісного кредитора. Ні на підставі оспорюваного договору, ні на підставі чинного законодавства ФОП ОСОБА_1 не набув права вимагати стягнення додаткових сум, що могло б свідчити про наявність різниці між переданим йому правом вимоги та реально більшою вартістю такого права вимоги. Набуття права вимоги, строк платежу якої настав на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2010 року, тобто сама грошова вимога передана ФОП ОСОБА_1 , не може розглядатись як плата за сплачені останнім кошти. Відтак в даному випадку відсутня різниця між реальною вартістю права вимоги та самою грошовою вимогою чи ціною такої вимоги, тобто відсутня плата ФОП ОСОБА_1 за сплачені кошти на підставі договору відступлення права вимоги.

В оспорюваному договорі відсутня і така ознака договору факторингу, як передача грошової вимоги фактору з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором і права останнього у випадку невиконання клієнтом зобов`язаня, одержати задоволення за рахунок грошової вимоги до боржника.

Таким чином, договір про відступлення права вимоги від 06.10.2016 року № 07-10/16 укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» та ФОП ОСОБА_1 не є договором факторингу, тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Враховуючи, що договір про передачу прав за договором про відступлення прав за Іпотечним договором від 06.10.2016, який укладено між ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою ОСОБА_1 , є похідним від договору про відступлення права вимоги, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність закриття провадження в частині вимог про визнання недійсним договору про передачу прав за договором про відступлення прав за Іпотечним договором від 06.10.2016, який укладено між ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою ОСОБА_1 , то суд апеляційної інстанції вважає, що у справі № 161/205/17 (рішенням Апеляційного суду Волинської області від 23.11.2017) даний договір оскаржувався з інших підстав, оскільки позивачі у попередній справі просили визнати даний договір недійсним у зв`язку з недійсністю договору відступлення, укладеного між АКБ «Форум» та ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит», а в даному позові зазначений договір оскаржується з підстав недійсності договору відступлення права вимоги, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» та ФОП ОСОБА_1 , а тому колегія суддів вважає, що обидва позови не є тотожними, а тому відхиляє дані доводи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

На підставі викладеного, у зв`язку з неправильним застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівна, Державний реєстратор Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Яремчук Григорій Ярославович, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Шевченко Олександр Володимирович, про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги від 06 жовтня 2016 року № 07-10/16, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та договору про передачу прав за договором про відступлення прав за Іпотечним договором від 06 жовтня 2016 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1507, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуючий

Судді