Ухвала

Іменем України

17 травня 2019 року

м. Київ

справа № 757/27139/18-ц

провадження № 61-9362ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватний фонд «Аполло»/Фонд «Аполло Приватштіфтунг», про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а відповідачеві надано строк до 30 жовтня 2018 року для подання відзиву на позовну заяву та звернення до суду із зустрічним позовом.

19 лютого 2019 року в підготовчому судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року зустрічний позов повернуто відповідачеві.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Повертаючи зустрічний позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що такий подано з пропуском процесуального строку на звернення до суду.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду.

Заявник вважає, що подана зустрічна позовна заява містила, серед іншого, обґрунтоване клопотання про встановлення додаткового строку для її подання, однак суди попередніх інстанцій залишили його поза увагою, чим позбавили його права на судовий захист. Разом з тим, зазначає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_1 повністю відповідала вимогам статей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), вона взаємопов`язана з первісним позовом і спільний їх розгляд був би доцільним. Також посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій, повернувши зустрічну позовну заяву, залишили поза увагою необхідність залучення до участі у справі інших осіб, не вирішили питання про витребування додаткових доказів та не здійснили інших дій, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

За правилами пункту 3 частини другої статті 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року визначено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву до 30 жовтня 2018 року.

Разом з тим, зустрічна позовна заява подана відповідачем 19 лютого 2019 року, тобто з пропуском встановленого судом строку.

Згідно з частиною третьою статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Таким чином, вказаною нормою права визначено обов`язок суду першої інстанції повернути зустрічну позовну заяву заявникові, у випадку, якщо остання подана з порушенням процесуального строку на її подання.

При цьому, законодавцем в указаній нормі права не передбачено право суду поновлювати (продовжувати) пропущений строк на звернення до суду із зустрічною позовною заявою.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення зустрічної позовної заяви відповідачеві у зв`язку з недотриманням ним строку на звернення до суду з відповідною заявою.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що ОСОБА_1 з посиланням на належні та допустимі докази не спростував факту пропуску ним строку на звернення до суду із зустрічною позовною заявою та не навів поважних причин неподання указаного документа до суду протягом чотирьох місяців після спливу строку, встановленого судом.

Доводи касаційної скарги щодо позбавлення права заявника на судовий захист є безпідставними, оскільки повернення зустрічного позову жодним чином не перешкоджає його праву на звернення до суду з окремим позовом в порядку, визначеному главою 2 розділу ІІІ ЦПК України.

Посилання заявника на порушення судом першої інстанції порядку проголошення та виготовлення оскаржуваної ухвали, як окремого процесуального документа, апеляційним судом відхилено, виходячи з того, що матеріали справи містять ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року, яка, з точки зору її оформлення, в повній мірі відповідає вимогам чинного процесуального законодавства.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватний фонд «Аполло»/Фонд «Аполло Приватштіфтунг», про поділ майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик