Номер провадження: 22-ц/813/1434/19
Номер справи місцевого суду: 492/1091/18
Головуючий у першій інстанції Черевата В.І.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Арцизського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Арцизька районна державна адміністрація Одеської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них народилась дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає спільно з позивачем та знаходиться на її утриманні. Батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально дитині не допомагає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі. Таким чином, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Арцизського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Арцизька районна державна адміністрація Одеської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - відмовлено повністю

Не погоджуючись з вказаним рішенням судуОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Арцизського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.04.2006 року, відповідач по наявній справі ОСОБА_2 значиться батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач по наявній справі - ОСОБА_1 - матір`ю (а.с. 5). Шлюб між сторонами розірвано на підставі заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 лютого 2014 року (а.с. 9). Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою від 18.05.2018 року № 1350, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області (а.с. 6).

Як вбачається з довідки від 13.07.2018 року № 01/08-209, виданої Опорним навчальним закладом «Арцизький навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів № 1 - гімназія - міжшкільний навчально-виробничий комбінат - дошкільний навчальний заклад» Арцизької районної ради Одеської області, батько дитини ОСОБА_3 , 2006 року народження - ОСОБА_2 , не бере участі у вихованні доньки, не відвідує батьківські збори, не спілкується з класним керівником, не цікавиться навчанням дитини. Дитина проживає з матір`ю ОСОБА_1 , яка приділяє належну увагу навчанню дитини, відповідально ставиться до її виховання (а.с. 10).

Відповідно до акту від 13 липня 2018 року, складеного співробітниками Арцизької міської ради Одеської області, при опитуванні сусідів встановлено, що ОСОБА_2 дійсно не приймає участі у вихованні своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 10.07.2018 року, дитина ОСОБА_3 проживає спільно з матір`ю ОСОБА_1 Для неповнолітньої створені всі умови для успішного навчання і виховання. Батько дитини ОСОБА_2 не проживає з сім`єю, зі слів матері, батько не приймає участі у вихованні дитини. ОСОБА_1 створені всі умови для успішного навчання і виховання неповнолітньої ОСОБА_3 (а.с. 12 - 13).

Як видно з висновку органу опіки та піклування Арцизької районної державної адміністрації Одеської області від 02.10.2018 року № 01-34/1821, рішення комісії з питань захисту прав дитини Арцизької районної державної адміністрації № 5 від 28.09.2018 року, доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою.

Орган опіки та піклування подав до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Стосовно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні його доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд умотивовано зазначив наступне.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 вищевказаної Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Таким чином, суд може позбавити батька або матір їх батьківських обов`язків лише у виключних випадках коли вони свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків та, як наслідок, негативно впливають на духовний та моральний розвиток дитини.

При цьому, за змістом п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, нею подано позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, від виховання дитини самовідсторонився, не виконує батьківських обов`язків, щодо матеріального утримання, виховання дитини.

Тобто правовим обґрунтуванням заявленого ОСОБА_1 позову є пункт 2 частини 1 статті 164 СК України, зокрема ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Обґрунтованим є висновок суду, що сам факт стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування Арцизької районної державної адміністрації Одеської області щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від своєї доньки ОСОБА_3 , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, вихованням дитини не займається.

Суд може позбавити батька його батьківських обов`язків лише у виключних випадках коли він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків та, як наслідок негативно впливає на духовний та моральний розвиток дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батька в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батька.

Позивачем ОСОБА_1 , всупереч до вимог ст. 81 ЦПК України не надані, а матеріали справи не містять достатніх та безспірних доказів навмисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Підсумовуючи вищевикладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що позбавлення батьківських прав, тобто прав наданих батьку до досягнення його дитиною повноліття на її виховання, захист її інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на особу, яка порушує батьківські обов`язки, колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Посилання авторів апеляційної скарги на те, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 УПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Арцизського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.05.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький