ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №488/3493/18
Провадження №2/477/433/19
25 квітня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої - судді Семенової Л.М.,
при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,
розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Ухвалою від 31 січня 2019 року позовну заяву прийнято до спрощеного позовного провадження Жовтневим районним судом Миколаївської області
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 24 травня 2013 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема відповідач одержав від Банку кредит в сумі 5000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 35). Також Банком подане клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 34).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення, а також з розміщенням оголошення на офіційному сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області веб-сайту судової влади України (а.с. 51, 56-57), у зв`язку з чим, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд допустив розгляд справи за відсутності відповідача з прийняттям заочного рішення (ч.4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 24 травня 2013 року відповідач звернувся до позивача із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 9).
Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, залишивши за собою право зміни кредитного ліміту в самостійному порядку (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил).
Згідно з заявою позичальника, останній ознайомлений та погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.
Відповідно до п. п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартості послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виконанні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законом порядку.
На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом відповідач здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).
Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту у виді пені та штрафу, розмір яких визначено тарифами договору.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.
З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині строків та сум, що передбачені для внесення мінімального платежу, який згідно Тарифів має бути здійснено до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, в розмірі 7 % від суми боргу, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, а з 01.04.2014 року - в розмірі 50% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше суми заборгованості (а.с. 12).
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював використання кредитних коштів по березень 2018 року включно, при цьому на погашення заборгованості останній платіж здійснено в червні 2017 року (а.с. 6-8).
Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1572,90 грн. та процентам в розмірі 5181,76 грн. підлягає стягненню в повному обсязі.
Окрім цих сум, Банком нарахована пеня в розмірі 6534,34 грн. та як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення щодо строків виконання договірних зобов`язань, а саме: штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф - 664,45грн. (процентна складова).
Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення - порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф одночасно.
Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобов`язань (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України.
Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13).
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.
Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною (6534,34 грн. - пені, в той час як сума боргу за кредитом та процентами разом становить 6754,66 грн. ), не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача, а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.
За такого, з урахуванням критеріїв справедливості та добросовісності, недопустимості подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, суд вважає за необхідне стягнути неустойку лише у виді штрафу, що визначається як 5% від суми заборгованості - 337,73 грн. (1572,90 грн. борг по кредиту + 5181,76 грн. заборгованості по процентам х 5%) та 500 грн. фіксовану частину штрафу.
Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 7592 грн. 39 коп., з яких: борг по кредиту - 1572,90 грн., по процентам - 5181,76 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 337,73 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 280, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд
Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту задовольнити частково.
- заборгованість за кредитним договором від 24.05.2013 року, що виникла станом на 01.07.2018 року, в загальній сумі 7592 (сім тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. 39 коп., з яких: борг по кредиту - 1572,90 грн., по процентам - 5181,76 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 337,73 грн. ;
- судові витрати по справі в сумі 925 (дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 05 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М. Семенова