Номер провадження: 22-ц/813/225/19
Номер справи місцевого суду: 520/5577/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Сєвєрової Є.С., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря - Чепрас А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року (одноособово суддя Пучкова І.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на рухоме майно,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

17.05.2016 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 , і, остаточно уточнивши позов 04.10.2017 року, просила визнати за нею право власності на автомобіль марки «SKODA SPACEBACK 1598», двигун № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Позов обґрунтовано наступним.

З 04.10.1997 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 В період шлюбу, за кошти, які належали їй особисто, придбано автомобіль марки «SKODA SPACEBACK 1598», двигун № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Посилаючись на те, що автомобіль марки «SKODA SPACEBACK 1598» придбано за її власні кошти, є її особистою власністю, позивачка просила позов задовольнити.

Відповідач визнав позов у повному обсязі.

27.09.2016 року ОСОБА_3 подав клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, посилаючись на те, що рішення суду у справі буде впливати на його права, оскільки відповідач ОСОБА_2 є його боржником, а позов пред`явлено з метою приховування майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення на виконання рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_2

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2016 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Позивачка, відповідач і третя особа не приймали участі у судовому засіданні 19.06.2018 року, в уточненій позовній заяві від 04.10.2017 року представник позивачки просила розглянути справу за відсутності позивачки (а.с.120).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2018 року ОСОБА_1 у задоволені позову відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення суду від 19.06.2018 року скасувати і постановите нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення і порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає: між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04.10.1997 року зареєстровано шлюб, на даний час сторони також перебувають у шлюбі; у подружжя відсутні майнові спори; у Київському районному суді м. Одеси розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором займу; не зважаючи на те, що ОСОБА_1 не відповідає по боргам чоловіка ОСОБА_2 , на автомобіль «SKODA SPACEBACK 1598», який є її особистою власністю та перебуває у її користуванні, судом апеляційної інстанції накладено заборону відчуження у порядку забезпечення позову ОСОБА_3 ; 27.09.2016 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції письмову заяву про визнання позову ОСОБА_1 , в якій підтвердив, що автомобіль придбано за особисто кошти ОСОБА_1 і перебуває у користуванні позивачки; у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, як визначено п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у судді першої інстанції»; всупереч наявності заяви відповідача про визнання позову, суд рішення про задоволення позову не ухвалив; без постановлення ухвали про відмову у прийнятті заяви про визнання відповідачем позову, суд продовжив розгляд справи по суті; суд діяв упереджено та необ`єктивно з намаганням ухвалити рішення на користь третьої особи; суд порушив принцип змагальності сторін; ОСОБА_1 , на підтвердження своїх позовних вимог, подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а також клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також письмові пояснення свідка ОСОБА_4 від 29.11.2016 року та довідку СК «Катюша» від 28.11.2016 року, заяву свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 від 05.12.2016 року, які не долучив до матеріалів справи, посилаючись на те, що свідки мають надати свої покази безпосередньо у судовому засіданні шляхом їх допиту судом, одночасно суд не допитав свідка позивача; суддя зобов`язана була надати оцінку письмовим поясненням свідків, як письмовим доказам; суд порушив порядок залучення до участі у справі третьої особи.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначив: спірний автомобіль дійсно є особистою приватною власністю ОСОБА_1 і він підтримує позов у повному обсязі; на спірний автомобіль накладено арешт у забезпечення його особистого боргу перед ОСОБА_3 ; відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» автомобіль пройшов державну реєстрацію; як встановлено ст. 1 Проколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; згідно ст. 41 Конституції України права власності є непорушним; статтею 73 СК України визначено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте мано і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі; особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто тощо (ст. 57 СК України).

В письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник третьої особи зазначає: позивач стверджує, що автомобіль є її особистою приватною власністю, не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний за її власні кошти; у провадженні Приморського районного суду м. Одеси з 11.12.2018 року перебуває на розгляді справа №522/20930/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа приватний виконавець Парфьонов Г.В. про визнання права власності та зняття арешту; в рамках цієї справи ОСОБА_1 . , зокрема, просить визнати за нею право власності на автомобіль марки «SKODA SPACEBACK 1598», двигун № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 і скасувати арешт транспортного засобу, при цьому, позов обґрунтовано тим, що транспортний засіб був спільною сумісною власністю подружжя, однак подружжя здійснило його поділ, після якого транспортний засіб став її особистою приватною власністю; на підтвердження зазначених обставин, ОСОБА_1 надала суду договори про поділ майна подружжя і акти прийому-передачі транспортних засобів; ОСОБА_1 ініціювала два звернення до судів з ідентичними позовами про визнання права власності на автомобіль, на який накладено арешт про забезпечення позову третьої особи; разом з тим, підстави, яким позивачка обґрунтувала свої вимоги, є різними, в одному випадку автомобіль був придбаний за власні кошти позивача, а в іншому - автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, проте згодом був поділений між подружжя і став її особистою власністю; вказані підстави протирічать одна одній та є взаємовиключними; звернення ОСОБА_1 з даним позовом є ніщо іншим, як ухиленням від примусового виконання в рамках виконавчого провадження про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь третьої особи 2 171 748,40 гривень .

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

З 04.10.1997 року і до цього часу позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5,5 зворот,7,8).

У період шлюбу сторін, в січні 2015 року придбано автомобіль марки «SKODA SPACEBACK 1598», двигун № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, який зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_1 (а.с.9).

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась із позовом про визнання за нею права власності на спірний автомобіль з підстав того, що автомобіль придбано у шлюбі за її особисті кошти (а.с.3,4,117-120).

27.09.2016 року відповідач подав заяву про визнання позову, зазначаючи, що спірний автомобіль придбаний за кошти, які особисто належали позивачці ОСОБА_1 (а.с.34).

Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , третя особа приватний виконавець Парфьонов Г.В. про визнання права власності та скасування арешту транспортних засобів, зокрема автомобіля марки «SKODA SPACEBACK 1598», двигун № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску з підстав того, що спірний автомобіль належить ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі договору про поділ майна подружжя від 06.01.2015 року та акту приймання-передачі транспортного засобу.

Між сторонами виникли правовідносини з права особистої приватної власності подружжя, які регулюються нормами СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з недоведеності позивачкою позовних вимог (а.с.153).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ст. 57 СК України).

Якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів), ст. 58 СК України).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з жовтня 1997 року, в період шлюбу сторін, у січні 2015 року придбаний автомобіль марки «SKODA SPACEBACK 1598», двигун № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, який зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2

Всупереч ст. ст. 77 - 81 ЦПК України, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції позивачка не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про те, що автомобіль придбаний позивачкою у період шлюбу за її власні кошти.

Позовна заява ОСОБА_1 не зазначає про вартість, за яку у 2015 році придбаний автомобіль, а також обставини його придбання, джерело її особистих коштів для придбання спірного автомобіля і відповідно не містить посилання на докази на підтвердження зазначених обставин.

Також відсутні будь-які обґрунтування з боку позивачки стосовно того, чому придбаний у 2015 році автомобіль марки «SKODA SPACEBACK 1598» начеб то за особисті кошти позивачки, зареєстрований не на її ім`я, а на ім`я відповідача.

Зважаючи на те, що позивачка не довела, що джерелом набуття права власності на спірний автомобіль у січні 2015 року були її особисті кошти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Разом з тим, на підтвердження висновків суду першої інстанції, що спірний автомобіль придбано сторонами у період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя свідчить позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа приватний виконавець Парфьонов Г.В. про визнання права власності і скасування арешту транспортних засобів, зі змісту якої вбачається, що спірний автомобіль поділене, як спільна сумісна власність подружжя на підставі договору про поділ майна подружжя від 06.01.2015 року та акту приймання-передачі транспортного засобу.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивачки у скарзі про те, що:автомобіль «SKODA SPACEBACK 1598» є її особистою приватною власністю та перебуває у її користуванні; 27.09.2016 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції письмову заяву про визнання позову ОСОБА_1 , в якій підтвердив, що автомобіль придбано за особисто кошти ОСОБА_1 і перебуває у користуванні позивачки; у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, як визначено п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у судді першої інстанції»; всупереч наявності заяви відповідача про визнання позову, суд рішення про задоволення позову не ухвалив; суд діяв упереджено та необ`єктивно з намаганням ухвалити рішення на користь третьої особи; вона на підтвердження своїх позовних вимог, подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також письмові пояснення свідка ОСОБА_4 від 29.11.2016 року та довідку СК «Катюша» від 28.11.2016 року, заяву свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 від 05.12.2016 року, однак суд не долучив письмові докази (пояснення та заяву свідків), оскільки свідки мають надати свої покази безпосередньо у судовому засіданні шляхом їх допиту судом, одночасно суд не допитав свідка позивача; суддя зобов`язана була надати оцінку письмовим поясненням свідків, як письмовим доказам; суд порушив порядок залучення до участі у справі третьої особи, - не заслуговують на увагу.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 206 ч. ч.1,4 ЦПК України).

Оскільки визнання відповідачем позову, у даному випадку, суперечить закону через те, що відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази щодо джерела набуття позивачкою права власності на спірний автомобіль у січні 2015 року за її особисті кошти, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги заяву відповідача від 27.09.2016 року про визнання позову (а.с.34).

Правильними є дії суду, який відмовив у приєднанні до матеріалів справи письмових пояснень ОСОБА_4 і заяв ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , як свідків, оскільки відповідно до ст. 213 ч.1, 229 ч.1 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі, зокрема покази свідків, які мають бути допитані у порядку, передбаченому ст. 230 ЦПК України.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (ст. 229 ч.2 ЦПК України).

Ствердження, що письмові пояснення свідків є письмовими доказами безпідставні, оскільки письмові пояснення свідків, у розумінні ст. 95 ЦПК України, не є письмовими доказами.

Позивачка в особі представника 20.01.2017 року подала клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , яке ухвалою суду, відповідно до записів у журналі судового засідання від 20.01.2017 року, було задоволено (а.с.75,81, 81 зворот).

Однак у подальшому позивачка і її представник самоусунулись від участі в судових засіданнях суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції розгляд справи призначався на: 21.03.2017 року (а.с.98); 12.05.2017 року, 30.06.2017 року, 22.08.2017 року (а.с.103-106); 03.10.2017 року (а.с.112); 06.11.2017 року (а.с.125); 16.11.2017 року, 14.12.2017 року, 06.02.2018 року, 01.03.2018 року (а.с.128-141); 18.05.2018 року і 19.06.2018 року (а.с.149-152).

Проте ні позивачка, ні її представник у судові засідання не з`являлись, докази, на підтвердження позовних вимог, у тому числі шляхом допиту свідків, не надавали.

В уточненій позовній заяві від 04.10.2018 року представник позивачки просив розглянути справу за відсутності позивачки.

Рішення суду у даній справі впливає на права ОСОБА_3 , а тому у суду були підстави для залучення цієї особи до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу розглянуто неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (ст. 376 ч.3 ЦПК України).

Беручи до уваги, що не постановлення судом першої інстанції ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, у розумінні ч.3 ст. 376 ЦПК України, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зазначене порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, доводи позивачки у цій частині не заслуговують на увагу.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що позивачка не довела своїх вимог, відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.2 абз.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за недоведеністю вимог, не постановлення судом першої інстанції ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, у розумінні ч.3 ст. 376 ЦПК України, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зазначене порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.103 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, тому позивачка не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 29.05.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Є.С. Сєвєрова

Г.Я. Колесніков