Ухвала

06 травня 2019 року

м. Київ

справа № 127/2-1808/10

провадження № 61-4384ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 лютого 2019 року засобами поштового зв'язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року з пропущенням, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 04 червня 2018 року.

У касаційній скарзі особа, яка її подала, порушувала питання про його поновлення, мотивуючи тим, що: оскільки ОСОБА_1 не обізнаний в юридичній термінології та судових процесах, тому усі процесуальні документи у суді йому готував представник, який не подав касаційну скаргу вчасно; у зв'язку з цим ОСОБА_1 змушений був скасувати довіреність та укласти новий договір про надання правової допомоги; йому не було вручено повний текст постанови апеляційного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року, поштою він також його не отримував; лише 24 січня 2019 року було отримано повний текст оскаржуваної постанови.

Однак, ОСОБА_1 не обґрунтовував та не надавав доказів: порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) копії судового рішення (довідка суду, тощо); чому він був позбавлений можливості звернутися за отриманням копії рішення суду апеляційної інстанції в межах строку на касаційне оскарження або хоча б у розумний строк після його ухвалення; чому після розгляду його апеляційної скарги у травні 2018 року він припинив дію довіреності попереднього представника лише у січні 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2019 року вказані підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення.

На виконання ухвали Верховного Суду від 14 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції із заявою, у якій просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2017 року та постанови апеляційного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року. Заява мотивована тим, що: про те, що про рішення апеляційного суду ОСОБА_1 дізнався лише у січні 2019 року, коли новий представник ознайомився із матеріалами справи; попереднім представником було підготовлено апеляційну скаргу, однак касаційну скаргу з незрозумілих причин ним підготовлено не було та не повідомлено ОСОБА_1; ОСОБА_1 не міг зв'язатись із представником, він не виходив на зв'язок, на дзвінки не відповідав, а згодом його телефон був відключений, за адресою місця роботи представник більше не працює, адреса проживання не відома, тому була припинена дія довіреності лише у січні 2019 року; у матеріалах справи відсутні докази отримання та направлення постанови апеляційного суду ОСОБА_1 Також особа, яка подає касаційну скаргу, зазначає, що працює і не має можливості кожен раз відриватись від трудових обов'язків, а також не має юридичної освіти, тому змушений був укласти новий договір на правову допомогу із новим представником від 16 січня 2019 року. Лише 24 січня 2019 року ним було отримано повний текст оскаржуваної постанови.

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вказані підстави не можна вважати поважними, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Аналіз матеріалів касаційної скарги ОСОБА_1 свідчить, що він був обізнаний про перегляд справи у апеляційному порядку та про ухвалене апеляційним судом Вінницької області 02 травня 2018 року рішення, оскільки під час розгляду справи був присутній його представник ОСОБА_2 Також, ОСОБА_1 не обґрунтовує, чому він був позбавлений можливості звернутися за отриманням копії рішення суду апеляційної інстанції та оскаржити його в межах строку на касаційне оскарження або хоча б у розумний строк після його ухвалення. Будь-яких доказів на підтвердження того, що указаним представником мала бути підготовлена касаційна скарга ОСОБА_1 суду не надано.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Оскаржена постанова апеляційного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 08 травня 2018 року. Саме по собі подання касаційної скарги після спливу майже восьми місяців з моменту ухвалення оскарженого рішення суду апеляційної інстанції, підтверджує лише те, що ОСОБА_1 не був зацікавлений у оскарженні судових рішень.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Таким чином, оскільки наведені ОСОБА_1 підстави у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2017 року та постанови апеляційного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат