Справа №: 398/2028/18
провадження №: 2/398/146/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" травня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі головуючого судді Нероди Л.М.,

з участю секретаря судового засідання Борозни Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 відповідно до якого просить здійснити розподіл майна, надбаного в період шлюбу з останньою, а саме, квартири АДРЕСА_1 та визнати за кожним з них право власності на Ѕ частку вказаного спірного майна.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що17.03.2007 року Новопразькою селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем. Від спільного проживання вони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30.11.2016 року шлюб між ними було розірвано. В період спільного проживання за кредитні кошти вони купили квартиру АДРЕСА_1 , при цьому, договір купівлі-продажу вказаної квартири, за згодою відповідача, було оформлено на його, позивача, ім`я.

Після того, як вони припинили шлюбні відносини, відповідач перестала брати участь в оплаті комунальних послуг.

При цьому, він вважає, що оскільки квартира була придбана в період шлюбу, вона є їх спільною сумісною власністю з відповідачем, їх частки в майні є рівними, а, отже, остання повинна також приймати участь в утримані майно.

Він намагався врегулювати даний спір з відповідачем в добровільному порядку, однак остання відмовилась, що і стало підставою для звернення до суду.

14.08.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому остання зазначила, що дійсно, за час перебування в шлюбі з позивачем вони придбали чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу зазначеної квартири було оформлено на позивача. При цьому, оскільки квартиру було придбано в період шлюбу, вона є їх спільною сумісною власністю. Враховуючи викладене, вона частково погоджується з вимогами позивача, однак вважає, що при поділі квартири, її частка повинна бути не 1/2 а 2/3, оскільки на даний час з нею проживають двоє неповнолітніх дітей: син від першого шлюбу та дочка від шлюбу з позивачем, а оскільки діти різного полу, то потребують створення умов проживання в різних кімнатах, а отже їх інтереси повинні бути враховані при вирішенні спору. Вона також вважає, що при поділі майна має бути врахована і поведінка позивача по відношенню до неї та дітей, а саме, те, що останній неодноразово розпивав алкогольні напої під час їх спільного проживання, вчинів насильство по відношенню до неї, ображав та зневажливо ставився до неї та її сина, внаслідок чого вона разом з дітьми в серпні 2016 року була змушена змінити місце проживання, забравши лише особисті речі. А після розірвання шлюбу з позивачем вона взагалі не змогла зайти до спірної квартири, оскільки останній змінив замки на вхадних дверях та погрожував їй фізичною розправою вразі якщо вона хоча б переступить поріг квартири. Згодом позивач також припинив проживання в спірній квартирі, так як створив нову сім`ю з якою проживає і на даний час за іншою адресою. В травні 2018 року вона, відповідач, була змушена звернутись до Олександрійського міськрайонного суду з позовом про усунення перешкод в користування спірною квартирою та вселення до квартири її та дітей. І лише після цього, позивач через свого представника передав їй ключі від вхідних дверей спірної квартири. Однак, коли вона прийшла до квартири та відчинила вхідні двері, то виявила, що позивач вивіз з квартири все їхнє спільне майно, яке було нажите за час шлюбу. При цьому, позивач навіть зняв з підлоги покриття з лінолеуму та забрав мийку з кухні та газові прилади, що практично унеможливило факт проживання в зазначеному помешканні. В зв`язку з чим, аварійною службою Олександрійського АЕГГ було припинено в квартиру газопостачання. Однак, через відсутність в неї іншого житла, вона разом з дітьми змушена була повернутись проживати до спірної квартири, при цьому гріти воду та варити їсти їй доводиться на електричній плитці, деякі меблі, телевізор та килимові покриття, щоб хоч якось створити умови для проживання, їй надали рідні та друзі. При цьому, позивач, під час розгляду справи про усунення перешкод в користування житлом, надав заяву, в якій зазначив, що майно, яке на даний час знаходиться в квартирі, тобто те, яке їй надали чужі люди, є її частиною спільного майна подружжя. Крім того, твердження позивача про те, що вона не погоджується на розподіл майна в добровільному порядку не відповідають дійсності, оскільки вона неодноразово пропонувала позивачу поділити квартиру, однак останній постійно відмовлявся.

Разом з тим, до розгляду справи по суті позовних вимог від відповідача надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги позивача вона визнає в повному обсязі та погоджується на виділення і їй і позивачу по 1/2 частині спірної квартири.

Сторони та представник позивача в судове засідання не з`явились, натомість через канцелярію суду від представника позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності та відсутності позивача.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, не вбачає.

Судом встановлено, що 17.03.2007 року Новопразькою селищною ради Олександрійського району Кіровоградської області між сторонами було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим повторно 06.04.2018 року Олександрійськм міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області(а.с.9)

Відповідно до договору купівлі-продажу з відстроченням платежу від 29.10.2007 року, який укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , останній придбав квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір було укладено за згодою дружини покупця ОСОБА_3 , справжність підпису якої на заяві засвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В.(п.12 Договору)(а.с.10).

Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.11.2016 року (справа №398/2877/16-ц) шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено в статті 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким, чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, крім того, відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2710 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 2710 (дві тисячі сімсот десять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 22 травня 2019 року.

Суддя Л.М.НЕРОДА