ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 648/2062/18 Головуючий в 1 інстанції Рибас А.В.
Номер провадження 22-ц/819/1385/19 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019р. Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Рибас А.В. від 18 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки і піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, орган опіки і піклування Дніпровської районної у м. Херсоні ради, про зміну місця проживання неповнолітньої дитини і припинення стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки і піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, орган опіки і піклування Дніпровської районної у м. Херсоні ради про відібрання дитини та повернення її за визначеним місцем проживання,

В С Т А Н О В И В :

26 липня 2018р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки і піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, орган опіки і піклування Дніпровської районної у м. Херсоні ради, про зміну місця проживання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого він є, і припинення стягнення аліментів на його утримання, зазначаючи, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 4.06.2013р. він зобов`язаний до сплати аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу на утримання сина до його повноліття, починаючи із 28.05.2015р.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 4.12.2013р. визначено місце проживання дитини разом із матір`ю, ОСОБА_1 , яке фактично не виконано, оскільки малолітній ОСОБА_3 починаючи із 07.08.2013р. постійно проживає із позивачем та категорично відмовляється проживати разом із мамою.

Просив змінити місце проживання неповнолітньої дитини та визначити його місце проживання із батьком та припинити стягнення аліментів на користь відповідача на утримання дитини.

15 серпня 2018р. ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки і піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, орган опіки і піклування Дніпровської районної у м. Херсоні ради, про відібрання дитини та повернення її за визначеним місцем проживання із тих підстав, що рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 4.12.2013р. вже визначене постійне місце проживання дитини разом із нею, а батька зобов`язано до сплати аліментів на її користь до повноліття останнього. Оскільки із 2013р. відповідач без законних на те підстав не повернув сина за визначеним місцем його проживання та не виконує рішення суду, створює їй перешкоди у спілкуванні із сином після повернення її з АТО у 2017 році, просила відібрати малолітнього ОСОБА_3 , 2006р.н., від батька та повернути його за її, позивачем, постійним місцем проживання.

Позовні заяви прийняті судом першої інстанції для спільного розгляду у зазначеній цивільній справі.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволений. Суд постановив : змінити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2006р.н., визначити його місце проживання з батьком ОСОБА_2 та припинити стягнення аліментів, визначених рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 04.06.2013р. на утримання дитини.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки і піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, орган опіки і піклування Дніпровської районної у м. Херсоні ради, про відібрання дитини та повернення її за визначеним місцем проживання відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 , 2006р.н., на час розгляду справи досяг 13-ти річного віку та здатний самостійно вирішувати питання щодо свого місця проживання та висловив бажання постійно проживати із батьком. Суд також виходив із того, що у сім`ї ОСОБА_2 створені належні умови для виховання , навчання і гармонійного розвитку дитини, наявність умов для усталеного ритму життя, тісні родинні зв`язки, спільні із батьком захоплення, що створює для дитини умови відчувати себе щасливою і захищеною, а тому зміна місця проживання дитини разом із батьком сприятиме якнайкращому забезпеченню його інтересів.

Крім того, суд вказав, що дитина не може бути відібрана у батька і повернута матері, проживання з якою визначено рішенням суду від 4.12.2013р., оскільки через зміну фактичних обставин повернення ОСОБА_3 , 2006р.н., буде суперечити його інтересам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам, оскільки суд не врахував, що місце проживання сина визначено судовим рішенням, проте батько дитини не виконує його і протиправно перешкоджає поверненню дитини за встановленим судом місцем проживання. Просила рішення суду скасувати і постановити нове про задоволення заявлених нею зустрічних позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційним судом встановлені такі обставини.

У відповідності до положень ст. 162 СК України, якщо один із батьків, без згоди другого, з яким на підставі закону чи рішення суду проживає малолітня дитина, змінить її місце проживання, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я, або обставини змінились так, що повернення суперечить її інтересам.

Згідно приписів частин першої та другої ст. 172 цього Кодексу, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Із досягненням 10-річного віку, дитина має право не тільки бути вислуханою і почутою, але й брати активну участь у визначені місця свого проживання.

Зазначені права гарантовані національним законодавством у відповідності до міжнародних стандартів, закріплених у ст. 12 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989р. та ст.6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996р., а також усталеній практиці застосування наведених норм права ЄСПЛ, зокрема викладених у рішенні цього суду у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017р.( заява № 2091/17), у якій суд зазначив, що у таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

Така ж правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 1.10.2018р. у справі № 402/428/18-ц, де зазначається, що малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При визначені місця проживання дитини першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. Підчас розгляду справи щодо місця проживання дитини суди мають виходити із інтересів самої дитини, враховуючи соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 24.01.2013р. та мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 16.07.2013р. затверджена мирова угода сторін, згідно якої визначений порядок участі батька ОСОБА_2 у вихованні неповнолітнього сина, ОСОБА_3 .. У серпні 2013р. після двотижневого перебування дитини за місцем постійного проживання батька, ОСОБА_2 , останній не повернув сина за місцем проживання матері, посилаючись на відмову сина проживати разом із мамою, ОСОБА_1 .

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 4.12.2013р. визначено місце постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_3 із матір`ю ОСОБА_1 ..

Батько дитини, ОСОБА_2 , зобов`язаний до сплати аліментів на його утримання шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 всіх видів доходу платника до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 28.05.2013р. на підставі рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 4.06.2013р.

Суд першої інстанції визнав встановленим, що із серпня 2013р. неповнолітній ОСОБА_3 постійно проживає у сім`ї батька, ОСОБА_2 , та повертатись до матері не бажає.

Крім того, судом встановлено і визнано сторонами, що попри численні намагання ОСОБА_1 повернути сина за визначеним судовим рішенням місцем постійного проживання, зазначене рішення суду залишилось невиконане у зв`язку із категоричною відмовою неповнолітнього ОСОБА_3 проживати разом із матір`ю.

У ході апеляційного розгляду справи, сторони підтвердили зазначені обставини.

Крім того, ОСОБА_2 в апеляційному суді зазначив, що жодним чином не впливає на рішення сина при обранні місця проживання, не налаштовує його проти матері, намагався переконати сина спілкуватись із матір`ю, організував їх зустріч, для чого привозив сина до будинку ОСОБА_1 , проте син відмовився від проживання із нею.

Крім того, судом встановлено і підтверджено письмовими доказами, що сторони кожний за своїм місцем проживання створили належні побутові умови для забезпечення виховання, розвитку з урахування потреб неповнолітньої дитини. Проте фактично із 2013р. доглядом, навчанням та розвитком, забезпеченням відпочинку та нагальних потреб дитини займається лише батько та його сім`я, включаючи його дружину та батьків.

Так, за результатом психологічної діагностики особливостей емоційної складової відносин найближчого оточення дитини, найтісніший зв`язок виявлено із батьком, який є психоемоційною підтримкою сина. У відносинах із мамою виявлена дистанційність. З урахуванням цього дослідження рекомендовано проживання дитини із батьком ( а.с.211).

Суд звертає увагу, що батько дитини, ОСОБА_2 , із часу постійного проживання із ним неповнолітньої дитини звертався за консультаціями до викладачів школи, про що свідчать зміст характеристик, наданих за підписом директора шкоди та класного керівника, у яких описана участь батька у шкільному житті його сина. ( а.с.31,32).

Аналізуючи динаміку змін у психологічному сприйнятті найближчого оточення неповнолітнім ОСОБА_3 , починаючи із моменту фактичної зміни місця його постійного проживання, слід наголосити, що згідно висновку Херсонської міської ГО «Асоціація психологів і психотерапевтів» від 2.12.2013р. у соціальній сфері проявляє слабкі навики та уміння побудови взаємин із незнайомими людьми, втрачено відчуття безпеки і захищеності. Страх пов`язаний із втратою батьківської особистості. ( а.с.33-35).

Однак, за час постійного проживання із батьком та на його звернення у червні 2014р. за консультацією у Херсонську обласну ГО «Комітет захисту дітей» дослідження виявило покращення у поведінці дитини, зниження тривожності і агресії. Після проведених спеціальних занять дитина показала добрі результати у розвитку пізнавальних процесів, у вмінні стримувати свої емоції. Стан дитини стабільний та спокійний. ( а.с30).

Схожі результати виявлені у грудні 2017р. та червні 2018 р. за результатом обстеження спеціалістами Херсонської міської ГО «Асоціація психологів і психотерапевтів» ( а.с.38,47).

Також суд враховує, що намагання ОСОБА_1 виконати рішення суду від 4.12.2013р., яким визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 із мамою, ОСОБА_1 , зводились до її звернень у 2013-2014р. до правоохоронних органів, якими за результатом перевірок викладених заявником фактів констатовано наявність цивільного спору батьків. Рекомендовані ОСОБА_1 спеціалістами у питаннях дитячої психології та педагогів заходи позитивного результату і налагодження спілкування із сином не надали.

Враховуючи наведені фактичні обставини, а також висновок органу опіки і піклування щодо недоцільності вилучення дитини зі звичного йому середовища проживання з батьком суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зміна місця проживання малолітньої дитини спричинена істотними змінами у взаєминах між самою дитиною і кожним із батьків. Зміна визначеного судом місця постійного проживання дитини викликана волею самої дитини. Сформовані соціальні зв`язки за місцем його постійного проживання разом із батьком, місцем навчання, наявністю спільних захоплень , організація відпочинку у після навчальний час і є тими виключними змінами у житті дитини, які, з урахуванням якнайкращого забезпечення її прав та інтересів та у відповідності до приписів ч.1 ст. 162 СК України, є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відібрання малолітнього ОСОБА_3 та повернення його за місцем її проживання, яке визначене рішенням суду від 4.12.20013р.

Зазначені істотні зміни є також достатньою підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зміну місця постійного проживання сина, а також визначення місцем проживання ОСОБА_3 , 2006р.н., із батьком та припинення стягнення із останнього аліментів, стягнутих за рішенням суду від 4.06.2013р.

Оскільки справу розглянуто з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст. ст. 367,374,375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 червня 2019р. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення - 30.09.2019 року.

Головуючий _________________ Н.В. Орловська

Судді _________________ О.В. Кутурланова

_________________ В.В. Майданік