Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 760/10719/15-ц

провадження № 61-9309 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_1 ,
відповідач-Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,,
треті особи:- -Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва у складі судді Шевченко Л. В. від 15 березня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Крижанівської Г. В., від 03 листопада 2016 року.

Встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «УСГ»), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), ОСОБА_2 , про стягнення суми страхового відшкодування, інфляційних витрат та 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 вересня 2014 року між позивачем та ПрАТ «СК «УСГ» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, № 28-2820-14-00097 за умовами якого він застрахував автомобіль «Suzuki Grand Vitara» державний номерний знак (далі - ДНЗ) НОМЕР_1 , страхова сума складає 247 500,00 грн, франшиза - 1 237,00 грн.

18 листопада 2014 року близько 12:10 год на проспекті Оболонському у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) з вини ОСОБА_2 під час керування нею автомобілем, який був застрахований, внаслідок чого пошкоджено автомобіль «Suzuki Grand Vitara» ДНЗ НОМЕР_1 .

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, з урахуванням висновків судової автотоварознавчої експертизи від 24 листопада 2015 року № 18/15, просив стягнути з відповідача 177 853,47 грн, інфляційні втрати у розмірі 75 232,01 грн за період з 31 грудня 2014 року до 24 грудня 2015 року та 3 % річних у розмірі 5 233,27 грн за цей же період, а також витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 3 326,40 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року позов задоволено частково; стягнуто з ПрАТ «СК УСГ» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 22 835,57 грн, судовий збір у розмірі 1 145,81 грн та витрати, понесені на проведення судової експертизи у розмірі 3 326,40 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх вимог, а тому позов підлягає частковому задоволенню, з урахуванням того, що частина коштів страховиком вже виплачена.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасоване в частині стягнення страхового відшкодування та ухвалене нове рішення, яким стягнуто з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 114 580,68 грн та судовий збір у розмірі 2 161,14 грн, в решті рішення залишене без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, та правильно визначив суму страхового відшкодування, однак судом першої інстанції не встановлено того, що кошти в сумі 91 745,11 грн дійсно були перераховані на зазначений позивачем рахунок.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «УСГ» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ПрАТ «СК «УСГ» посилається на порушення судами судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони не скористалися правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2018 року справа призначена до судового розгляду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства

За правилами статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини першої статті 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Судами встановлено, що 16 вересня 2014 року сторони уклали договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, № 28-2820-14-00097 за умовами якого позивач застрахував автомобіль «Suzuki Grand Vitara» ДНЗ НОМЕР_1 , сплативши відповідачу страхову премію у розмірі 13 587,75 грн, страхова сума складає 247 500,00 грн, франшиза - 1 237,00 грн.

18 листопада 2014 року близько 12:10 год на проспекті Оболонському, 31 у м. Києві сталася ДТП з вини ОСОБА_2 під час керування нею автомобілем, який був застрахований, внаслідок чого пошкоджено автомобіль «Suzuki Grand Vitara» ДНЗ НОМЕР_1 .

У заяві до ПрАТ «СК «УСГ» про страховий випадок та виплату страхового відшкодування, ОСОБА_1 просив страхове відшкодування виплатити згідно рішення вигодонабувача на рахунок станції технічного обслуговування (далі - СТО) для здійснення ремонту.

31 грудня 2014 року відповідачем прийнято рішення, що належний позивачу автомобіль є конструктивно знищеним та страхова виплата була визначена шляхом виплати страхового відшкодування в перерахунок вартості залишків транспортного засобу після страхового випадку і прогнозована сума страхового відшкодування дорівнює 31 262,50 грн.

Оскільки за звітом експерта за від 04 грудня 2014 року № 04/12/14, що був зроблений за заявою позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача була визначена в 136 654,42 грн, тобто автомобіль не зазнав конструктивного знищення, позивач не погодився з рішенням відповідача від 31 грудня 2014 року і звернувся з указаним позовом до суду.

За висновком експерта автотоварознавчої експертизи від 24 листопада 2015 року за № 2-18/15, проведення якої призначив суд, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача станом на 18 листопада 2014 року становить 177 853,47 грн, при цьому ринкова вартість автомобіля без врахування пошкоджень станом на 18 листопада 2014 року становить 391 493,31 грн.

За висновком повторної судової автотоварознавчої експертизи від 18 січня 2016 року № 2-18/01 ринкова вартість автомобіля позивача на момент настання страхового випадку, а саме 18 листопада 2014 року складає 380 095,56 грн.

20 жовтня 2015 року ПАТ «Альфа Банк» повідомив відповідача, що станом на 20 жовтня 2015 року зобов`язання позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 вересня 2012 року №14/13/1610/2012 по автомобілю позивача виконані в повному обсязі і банк, як вигодонабувач за договором страхування від 16 вересня 2014 року № № 28-2820-14-00097 не заперечує проти виплати страхового відшкодування безпосередньо ОСОБА_1

Відповідач надав суду розрахунок страхового відшкодування від 25 грудня 2015 року, страховий акт від 25 грудня 2015 року № ДККА-41278, розрахунок суми страхового відшкодування від 24 лютого 2016 року, страховий акт від 24 лютого 2015 року № ДКА-41278/1, а також платіжні доручення від 25 грудня 2015 року за № 23359 та від 24 лютого 2016 року за № 3392 на підтвердження сплати страхового відшкодування, шляхом перерахування вказаних сум СТО - товариству з обмеженою відповідальністю «Автоінтернешнл Метрополіс» (далі - ТОВ «Автоінтернешнл Метрополіс»).

Однак, апеляційний суд встановив, що на час розгляду справи автомобіль позивача перебував на ремонті у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , а відносно ТОВ «Автоінтернешнл Метрополіс» порушені судові справи про банкрутство.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «УСГ» посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судами не враховано того, що страхова компанія повністю виплатила страхове відшкодування, перерахувавши кошти на рахунок ТОВ «Автоінтернешнл Метрополіс».

Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, обґрунтовано виходив з того, що сума страхового відшкодування не була перерахована на відповідні рахунки до виникнення вказаного спору та пред`явлення позову до суду 02 червня 2015 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права звернутися з вимогою про витребування майна (коштів) від набувача таких коштів, однак вказане не позбавляє страхову компанію обов`язку сплатити страхове відшкодування позивачу.

Таким чином, суди попередніх інстанцій з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, дійшли правильного висновку про задоволення позову, оскільки позивач належним чином довів обґрунтованість своїх позовних вимог.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують і фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили характер правовідносин між сторонами у справі та обґрунтовано застосували норми статті 979 ЦК України, що регулюють спірні правовідносини, тому наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції не має підстав для зміни розподілу судових витрат, визначених судами попередніх інстанцій. Сторони не заявляли до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2016 року зупинено виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року, тому виконання рішень на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягають поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, 436 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська