справа № 759/4732/17 головуючий у суді І інстанції Миколаєць І.Ю.
провадження № 22-ц/824/6082/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 січня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 54 749 грн. 96 коп. за кредитним договором б/н від 27 грудня 2010 року, яка складається з: 3 349 грн. 87 коп. - заборгованість за кредитом; 44 337 грн. 45 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 979 грн. 31 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 583 грн. 33 коп. - штраф (процентна складова).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 січня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користьАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 грудня 2010 року у розмірі 6 473 грн. 21 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог, а саме заборгованості за процентами за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року та пені через порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що стягуючи заборгованість за період з 27 грудня 2010 року по 31 серпня 2014 року, суд порушив право банку на отримання процентів - плати за користування кредитними коштами за весь період. Суд не врахував, що позивач виконав свої зобов`язання та надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку. Відповідач не виконує умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів. Суд визначив період, за який підлягає стягненню заборгованість по відсотках на власний розсуд, залишивши поза увагою період користування кредитом та нарахування процентів з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року та частково пені. Суд застосував строк позовної давності під час визначення пені без заяви відповідача, не врахувавши при цьому положення чинного законодавства. Матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог. Частково сплачуючи заборгованість, відповідач визнав обов`язок щодо виконання умов договору. Суд першої інстанції частково звільнив відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 27 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/нвід 27 грудня 2010 року станом на 28 лютого 2017 року становить 54 749 грн. 96 коп., яка складається з: 3 349 грн. 87 коп. - заборгованість за кредитом; 44 337 грн. 45 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 979 грн. 31 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 583 грн. 33 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.4).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил банківських послуг, не повідомив відповідача про зміну розміру відсоткової ставки за кредитом. Стягненню підлягає заборгованість по процентам, нарахована за період з 27 грудня 2010 року по 31 серпня 2014 року, оскільки з 01 вересня 2014 року проценти нараховувалися за відсотковою ставкою 34,80%, а з 01 квітня 2015 року - 43,20 %, що суперечить Умовам та правилам надання банківських послуг. Включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує факт існування кредитних правовідносин з позивачем, а згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскаржуючи рішення суду, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що стягуючи заборгованість за період з 27 грудня 2010 року по 31 серпня 2014 року, суд порушив право банку на отримання процентів.

Відповідно до вимог статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг та підтверджує укладення відповідного договору з банком.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

При цьому, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним.

Зазначену правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною четвертою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Так, відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 335/5731/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стягуючи проценти за період з 27 грудня 2010 року по 31 серпня 2014 року, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з 01 вересня 2014 року було збільшено розмір процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази того, що позикодавцем було дотримано процедуру підвищення процентної ставки та проінформовано позичальника про збільшення процентів за користування кредитними коштами. Отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах, які нараховувалися за збільшеною процентною ставкою у період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині застосування строків позовної давності щодо пені.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 не заявляв клопотання про застосування строку позовної давності, а, отже, суд безпідставно застосував його.

У зв`язку з зазначеним, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по пені та комісії у заявленому АТ КБ «Приватбанк» розмірі, а саме 3 979 грн. 31 коп.

Отже, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк», яка підлягає стягненню з позичальника складається з: 3 349 грн. 87 коп. - заборгованість за кредитом; 1 923 грн. 34 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 979 грн. 31 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а всього 9 252 грн. 52 коп.

Розглядаючи справу по суті в частині визначення розміру заборгованості по пені та застосовуючи позовну давність в цій частині, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося, а, відтак, апеляційним судом не переглядається.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір у загальному розмірі 4 000 грн. за подачу позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (16,9 %), а саме у розмірі 676 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 січня 2019 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, , заборгованість за кредитним договором б/н від 27 грудня 2010 року у розмірі 9 252 (дев`ять тисяч двісті п`ятдесят дві) гривні, 52 копійки, яка складається з: 3 349 (три тисячі триста сорок дев`ять) гривень, 87 копійок - заборгованість за кредитом; 1 923 (одна тисяча дев`ятсот двадцять три) гривні, 34 копійки - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 979 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень, 31 копійка - заборгованість за пенею та комісією».

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 січня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, , судовий збір у розмірі 676 (шістсот сімдесят шість) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.