Єдиний унікальний номер 235/7898/18 Номер провадження 22-ц/804/1278/19
Номер провадження 22-ц/804/1278/19 Доповідач Новікова Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді- доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Біляєвої О.М.,Будулуци М.С.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 06 березня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Величко О.В.) у справі №235/7898/18 за позовом ОСОБА_2 до Покровської міської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання недійсним державного акту на право власності на землю,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Покровської міської ради про визнання недійсним державного акту на право власності на землю. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

На підставі свідоцтва про право на спадщину їй 28.11.2000 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0733 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, який зареєстрований в Книзі записів державним актів на право власності на землю за № 03664.

04.12.2018 року вона подала до Державного кадастрового реєстратора заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо її земельної ділянки. До заяви додала технічну документацію із землеустрою. Рішенням реєстратора від 11.12.2018 року № РВ 2018 їй було відмовлено у внесені відомостей до Державного земельного кадастру у звязку з тим, що інформація, що міститься в електронному документі та у технічній документації із землеустрою не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 28.11.2000 року. Так, згідно державного акту вона є власницею земельної ділянки площею 0,0733 га, в той час як фактично розмір земельної ділянки 0,0593 га.

У звязку із цим просила визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 03664 від 28.11.2000 року на імя ОСОБА_2 для можливості в подальшому внести відомості до державного земельного кадастру.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено .

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про недоведеність видачі державного акту всупереч закону на час його видачі у 2000 році. Вона не скористалась правом на оскарження дій державного кадастрового реєстратора, як це передбачено ст. 39 Закону України «Про Державний земельний кадастр» щодо відмови їй у внесенні виправлення помилки.

Заповнені державні акти повинні відповідати, зокрема кадастровому плану земельної ділянки, а враховуючи, що межі та площа в оспорюваному державному акті не відповідають фактичним розмірам, правовстановлюючий документ на земельну ділянку не можливо вважати таким, що відповідає вимогам закону.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення повісток (а.с.53-55 ). Від ОСОБА_3 надійшла заява про слухання справи у її відсутність.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, суд першої інстанції виходив з того, що спірний державний акт виданий органом, який мав на це законні повноваження. Позивачем не доведено, що державний акт виданий усупереч закону на час його видачі у 2000 році.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями ст.ст.152,158 ЗК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.06.2000 року належить житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 0,0733 га, що розташована га території АДРЕСА_1.

У зазначеному акті та в довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 28.11.2018 року зазначено цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

Рішенням № РВ -018 від 11.12.2018 року державним кадастровим реєстратором відділу у Покровському районі міськрайонного управління у Покровському районі та м. Мирнограді ГУ Держгеокадастру у Донецькій області відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру на підставі заяви ОСОБА_2 у звязку з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України « Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме, інформація, що міститься в електронному документі та у технічній документації із землеустрою, не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 28.11.2000 року, та рекомендовано привести документацію із землеустрою та електронний документ у відповідність до діючого законодавства.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом спірних правовідносин є визнання недійсним акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів.

Порядок видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (на момент видачі такого державного акту) передбачалось Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомітету України по земельним ресурсам №43 від 04 травня 1999 року, зареєстрованої в МЮ України 04 червня 1999 року за №354/3647)( далі - Інструкція) з послідуючими змінами, у редакції, чинній на час отримання останніми права власності.

Пунктом 1.12 зазначеної Інструкції передбачалось, що складання державного акта на право приватної власності на землю, право власності на землю або право постійного користування землею при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та товариствам громадян всіх видів проводиться після перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином Земельний кодекс України передбачає підстави для визнання акту на земельну ділянку не дійсним.

В позовній заяві ОСОБА_2 фактично ставить питання про визнання акту на земельну ділянку не дійсним у звязку із тим, що у правовстановлюючих документах зазначені межі земельної ділянки, які не відповідають її дійсним межам.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що така підстава для визнання державного акту на земельну ділянку недійсним не передбачена земельним законодавством.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

У Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України « Про Державний земельний кадастр» зазначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що законом визначено орган, що має відповідні повноваження щодо визначення площі земельної ділянки та внесення даних до реєстру та в послідуючому внесення змін до розміру площі земельної ділянки. Зазначений висновок відповідає положенням ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Посилання на те, що зміни в площу земельної ділянки не можуть бути внесеними , так як державний акт на земельну ділянку не внесено до реєстру, не дає підстави для визнання такого державного акту не дійсним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального ч

и процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судді: