ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 386/1241/18

провадження № 22-ц/4809/1446/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В. В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача за довіреністю - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - адвокат Ільченко Ігор Віталійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 липня 2019 року у складі судді Гут Ю.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором реструктуризації заборгованості за компенсацію придбаного обладнання,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором реструктуризації заборгованості за компенсацію придбаного обладнання.

Зазначав, що 20 червня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості, за умовами якого він надає відповідачу реструктуризацію у погашенні заборгованості з оплати придбаного обладнання (дробарки молоткової) у розмірі 45 000,00 грн. Пунктом 2 договору передбачено, що відповідач зобов`язується забезпечити своєчасне погашення боргу згідно з умовами, визначеними договором. Договір набирає чинності з моменту укладання, і діє до 20 жовтня 2017 року. Також в день укладення цього договору відповідач власноручно в присутності свідка написав йому розписку про те, що він приймає на себе зобов?язання щодо повернення грошових коштів в сумі 45 000,00 гривень у строк до 01 вересня 2017 року. Проте, свої зобов`язання з повернення заборгованості в обумовлені у договорі та розписці строки не виконав. Він звертався до відповідача у письмовій формі з вимогою виконання зобов?язань, але на лист-претензія залишився без відповіді та без задоволення.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_3 на його користь кошти в сумі 45 000,00 грн., інфляційні в сумі 3430,32 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1 335,21 грн., пеню за порушення строків виконання грошового зобов?язання - 14 465,34 грн. та судовий збір в сумі 704,80 грн. (а.с.2-3, 20).

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 липня 2019 року позов задоволено часково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 5000 грн. та судовий збір 54 грн. 97 коп., а всього 5054 грн. 97 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що сторони не дотримались укладення угоди купівлі-продажу дробарки молоткової вартістю 85 000 грн. у простій письмовій формі, тому факт укладення такої угоди та ціна за договором купівлі-продажу не доведена позивачем. Судвважав доведеним борг відповідача перед позивачем в сумі 5000 грн, зважаючи на боргові зобов`язання відповідача в сумі 45000 грн. та визнання позивачем факту отримання від відповідача 40 000 грн. Суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми та пені (а.с136-141).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що судом не надано належної правової оцінки договору реструктуризації та розписці, підписання яких відповідачем не заперечується. Висновки суду ґрунтуються на припущеннях, в матеріалах справи не міститься жодного доказу передачі відповідачем йому 20 червня 2017 року - 40 000 грн.. Судом безпідставно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення індексу інфляції, трьох процентів річних та пені (а.с. 153-154).

Відповідач та його представник не надали суду відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 06 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 25 вересня 2019 року (а.с. 160, 167).

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач та його представник, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибули. Відповідач, скориставшись засобами електронної пошти 24 вересня 2019 року на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність та у відсутність його представника (а.с. 189,190).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скаргапідлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано письмового договору купівлі-продажу дробарки молоткової, який передував укладенню договору про реструктуризацію заборгованості, тому обставини, зазначені у позові можна розглядати виключно у сукупності з первинним договором. Правову оцінку розписці також надати неможливо, оскільки вона не є доказом, пов?язаним нерозривно з договором реструктуризації. Похідний від договору купівлі-продажу договір про реструктуризацію заборгованості не може вказувати про всі права та обов?язки сторін, не є беззаперечним доказом щодо наявності чи відсутності заборгованості відповідача перед позивачем.

В той же час суд визнав доведеним належними та допустимими доказами наявність боргу відповідача в сумі 45 000 грн. перед позивачем та сплату ним позивачу 20 червня 2017 року в межах виконання угоди купівлі-продажу коштів в сумі 40 000 грн. та залишок боргу в сумі 5 000 грн., які стягнув з відповідача на користь позивача.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, такий висновок суду не відповідає обставинам справи.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 20 червня 2017 року між ОСОБА_1 , як продавцем та ОСОБА_3 , як покупцем було укладено письмовий договір про реструктуризацію заборгованості за компенсацію придбаного обладнання.

За умовами договору ОСОБА_1 надає реструктуризацію у погашенні заборгованості з оплати придбаного обладнання - дробарки молоткової, яка утворилась станом на 20 червня 2017 року на загальну суму 45 000 грн.

Договором передбачено, що у разі несвоєчасного внесення плати за договором нараховується пеня в розмірі, визначеному діючим законодавством України. Договір набирає чинності з моменту укладення і діє до 20 жовтня 2017 року (а.с.4-5).

Крім того, 20 червня 2017 року відповідач надав позивачу власноручно написану розписку, в якій підтвердив, що зобов?язується повернути 45 000 грн. до 01 вересня 2017 року (а.с.8).

У передбачений у розписці та у договорі реструктуризації строк, відповідач грошові кошти позивачу не повернув.

Факт укладення вказаного договору та написання розписки, відповідачем не оспорюється.

Як пояснив позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції, а також як свідок в суді першої інстанції, 20 червня 2017 року він уклав з відповідачем усний договір купівлі-продажу дробарки молоткової за ціною 85 000 грн.. При одержанні дробарки відповідач в оплату товару передав йому всього 40 000 грн., а сплату решти 45 000 грн. просив відстрочити.

На підтвердження досягнутої домовленості ними було укладено у письмовій формі договір про реструктуризацію заборгованості за компенсацію придбаного обладнання, а також відповідачем надана розписка про обов?язок повернути грошові кошти в сумі 45 000 грн. до 01 вересня 2017 року.

Відповідач не заперечуючи факту укладення усного договору купівлі-продажу дробарки молоткової, стверджував, що ціна дробарки становила 45 000 грн.. Оскільки позивач підтвердив, що він сплатив йому 40 000 грн., то позовні вимоги щодо стягнення боргу в сумі 45 000 грн. є безпідставні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, а зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За правилами статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті ст.81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано письмові докази: договір про реструктуризацію заборгованості за компенсацію придбаного обладнання від 20 червня 2017 року та розписку від 20 червня 2017 року, в якій відповідач зобов?язався у строк до 01 вересня 2017 року повернути 45 000 грн. боргу (а.с.4-5,8).

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір реструктуризації від 20 червня 2017 року в установленому законом порядку недійсним не визнаний, отже діє презумпція його правомірності.

Вказаний договір реструктуризації заборгованості від 20 червня 2017 року укладений між сторонами у письмовій формі, у ньому містяться умови про розмір заборгованості станом на 20 червня 2017 року, про зобов?язання відповідача повернути заборгованість у певний строк, тому вказаний договір є доказом наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Розписка відповідача від 20 червня 2017 року, яка знаходиться у позивача, як кредитора, свідчить про те, що зобов?язання щодо повернення 45 000 грн. боргу в установлений строк відповідачем не виконано.

Відповідачем відповідно до вимог ст.81 ЦПК України не надано належних, допустимих та безспірних доказів щодо виконання зобов?язання за договором про реструктуризацію заборгованості від 20 червня 2017 року зі сплати позивачу грошових коштів в сумі 45 000 грн..

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що стягненню підлягає залишок боргу в сумі 5 000 грн..

Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв?язку з невиконанням відповідачем зобов?язання щодо сплати грошових коштів в обумовлений договором строк, на підставі ст.625 ЦК України підлягають стягненню 3% річних від несвоєчасно виконаного зобов`язання в сумі 1 335,21 грн. та індекс інфляції в сумі 3 430 грн.32 коп..

Позовна вимога про стягнення з відповідача відповідно до умов договору про реструктуризацію заборгованості пені в розмірі 14 465,34 грн. за несвоєчасне внесення плати за договором, задоволенню не підлягає.

Вимога про сплату пені може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку дії договору про реструктуризацію. Після закінчення цього строку право нарахування пені припиняється. Права та інтереси кредитора забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

З відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за договором реструктуризації заборгованості за компенсацію придбаного обладнання в борг від 20 червня 2017 року в сумі 45 000 грн., інфляційні в сумі 3 430,32 грн. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1 335,21 грн.

Позовна вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає за безпідставністю.

За правилами ст.141 ЦПК України в зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 546 грн.07 коп. ( 77,48 %х704,80 грн.) та за подання апеляційної скарги в сумі 746 грн.47 коп. (49765,53х1%х150 %), всього 1292 грн.54 коп..

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 липня 2019 року.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_2 ) за договором реструктуризації заборгованості за компенсацію придбаного обладнання борг в сумі 45 000 грн., інфляційні в сумі 3 430,32 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1 335,21 грн., а всього 49 765,53 грн..

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 1292 грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко