Провадження № 22-ц/801/811/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 рокуСправа № 127/27656/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Вінниця цивільну справу № 127/ 27656/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Вінницяметалопостач» про стягнення безпідставно сплачених коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року, повний текст якого складено 15 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Бессараб Н.М.,

встановив:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Вінницяметалопостач» (далі- ТДВ «Вінницяметалопостач») про стягнення безпідставно сплачених коштів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2013 р. ПАТ «Вінницяметалопостач» (тепер ТДВ «Вінницяметалопостач») продав, а ОСОБА_1 придбала нежитлову будівлю літери «И» загальною площею 7,6 кв.м., частини споруди №3, споруди №4, що складає 2/25 частки комплексу виробничих будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Згідно п. 4 договору купівлі-продажу усе нерухоме майно продавця знаходиться на орендованих земельних ділянках, згідно договору оренди земельної ділянки від 04.02.2005 р. та угоди (новації) про внесення змін (доповнень) до договору оренди від 26.02.2013 р., укладеного між ПАТ «Вінницяметалопостач», правонаступником якого є ТДВ «Віницяметалопостач» та Вінницькою міською радою. Будівля літери «И» знаходиться на земельній ділянці площею 0,1611га, кадастровий номер НОМЕР_1 ; споруда №3 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер НОМЕР_1 ; споруда №4 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 10 вищевказаного договору купівлі-продажу покупець зобов`язується оформити свої права на земельні ділянки, на яких знаходяться куплені ним будівлі та споруди, а продавець зобов`язується надати покупцю всі необхідні для цього документи. До оформлення своїх прав землю покупцем, він зобов`язується компенсувати на підставі виставлених рахунків всі витрати продавця, пов`язані з орендою землі, на якій знаходяться придбані покупцем будівлі і споруди.

В порушення умов договору відповідач не надав документів, необхідних на оформлення права на земельні ділянки у погоджений сторонами розумний строк. В подальшому в ході судових спорів між сторонами позивачем встановлено, що зазначені у договорі купівлі-продажу земельні ділянки не виділені в натурі, не розмежовані та на них відсутня будь-яка документація, що підтверджено рішенням господарського суду Вінницької області від 25.04.2017 року справа № 902/213/17. Також зазначеним вище судовим рішенням договір оренди земельної ділянки, укладений між ПАТ «Вінницяметалопостач» та Вінницькою міською радою від 04.02.2005 р. зі змінами та доповненнями було розірвано.

На вимогу ОСОБА_1 листом від 19.07.2018 р. №183 ДП ПАТ «НВК Світязь» було надано викопіювання зі схеми поділу земельних ділянок для виробничих потреб по вул. Київська, 78 у м. Вінниці, згідно з якою площа земельної ділянки, яка запланована для відведення в користування ОСОБА_1 орієнтовно складає 5188 кв.м. На підставі цієї схеми Вінницькою міською радою 13.08.2018 року було прийнято рішення №1310 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення». Відповідно до Додатку № 4 рішення BMP п.п. 19, 20 зазначено, що ОСОБА_1 для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємства, тобто, на належні їй об`єкти нерухомого майна виділяються ділянки площею 0,4422га, та 0,0770га, на яких розташовані її об`єкти нерухомого майна.

Отже, ОСОБА_1 фактично використовувала земельну ділянку площею 0,519 га, а відповідач нараховував позивачу компенсацію витрат, пов`язаних з орендою землі, виходячи із розрахунку площі земельної ділянки у розмірі 0,6403 га, відтак, відповідач без належних правових підстав отримав кошти від позивача за 0,1213 га в період з січня 2014 року по квітень 2016 року включно в сумі 61718,56 грн. За безпідставне користування коштами в сумі 61718,56 грн, позивачем відповідно до ст. 1214 ЦК України нараховані проценти в сумі 3123,97 грн.

В досудовому порядку відповідач вимогу позивача не виконав, що стало підставою для звернення з позовом про стягнення з ТДВ «Вінницяметалопостач» на користь ОСОБА_1 61718, 56 грн як безпідставно отриманих коштів, 3123, 97 грн процентів за користування чужими коштами та судових витрат в сумі 704, 80 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підставою для сплати ОСОБА_1 компенсації витрат, пов`язаних з орендою землі є чинний договір купівлі-продажу від 20.12.2013 р., тобто правовідносини, які склалися між сторонами є договірними, а тому до них не можуть бути застосовані положення ст. 1212 ЦК України. Сторонами погоджено істотні умови договору, які є обов`язковими до виконання, і лист ДП ПАТ «НВК Світязь» №183 від 19.07.2018 р. та рішення Вінницької міської ради №1310 від 13.08.2018 року цих умов договору не змінюють. Також суд дійшов висновку про недоведеність обставин ухилення відповідача ТДВ «Вінницяметалопостач» від обов`язку надання документів для оформлення прав на земельні ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та дослідженим доказам, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача про відсутність у ТДВ «Вінницяметалопостач» технічної документації на земельні ділянки, які зазначені в договорі купівлі-продажу від 20.12.2013 р. із визначенням їх розміру та невиконання відповідачем умов щодо надання таких документів позивачу, рішення суду спростувань таких доводів не містить. Відповідачем не підтверджено факт передачі позивачу земельних ділянок, на яких розміщені придбані нею об`єкти нерухомості, як підставу для нарахування компенсації. Висновок суду про те, що підставою такого нарахування були умови договору купівлі-продажу суперечить наявним у справі доказам, оскільки рахунки, на підставі яких ОСОБА_1 сплачувала ці платежі протягом 2013-2016 років, містять посилання не на договір купівлі-продажу, а на договір № ДГ-52 від 20.12.13 р., який не є договором купівлі-продажу, і факт існування якого не доведено та судом не досліджено. У договорі купівлі-продажу від 20.12.2013 р. повинен був бути вказаний фактичний розмір земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти, належні ОСОБА_1 . 5188 кв.м, а не 6403 кв.м і відповідач як інша сторона зобов`язання не довів наявність саме такого розміру зобов`язання позивача. В зв`язку з чим судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин норми п.3ч.3ст.1212 ЦК України, які поширюються на вимоги щодо повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

У строк, встановлений апеляційним судом, від директора ТДВ «Вінницяметалопостач» - ОСОБА_2 . надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти вимог апеляційної скарги, зазначає, що умови договору купівлі-продажу від 20.12.2013 р. є чинними, зміни до них не вносилися, відповідачем надано позивачу всі документи для оформлення її прав на землю, однак до цього часу таке оформлення не здійснено. Просив у задоволенні скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.12.2013 р. ПАТ «Вінницяметалопостач» (тепер ТДВ «Вінницяметалопостач») продав, а ОСОБА_1 придбала нежитлову будівлю літери «И» загальною площею 7,6 кв.м., частини споруди №3, споруди №4, що складає 2/25 частки комплексу виробничих будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно з п. 4 договору купівлі-продажу усе нерухоме майно продавця знаходиться на орендованих земельних ділянках, згідно договору оренди земельної ділянки від 04.02.2005 р. та угоди (новації) про внесення змін (доповнень) до договору оренди від 26.02.2013 р., укладеного між ПАТ «Вінницяметалопостач», правонаступником якого є ТДВ «Віницяметалопостач» та Вінницькою міською радою. Будівля літери «И» знаходиться на земельній ділянці площею 0,1611га, кадастровий номер НОМЕР_1 ; споруда №3 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер НОМЕР_1 ; споруда №4 розташована на земельній ділянці площею 0,4792 га, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 10 договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_1 зобов?язалася оформити свої права на земельні ділянки, на яких знаходяться придбані нею будівля та споруди, а ТДВ «Вінницяметалопостач» надати покупцю усі необхідні для цього документи. До оформлення своїх прав на землю позивач ОСОБА_1 зобов?язалася компенсовувати на підставі виставлених рахунків усі витрати продавця ТДВ «Вінницяметалопостач», пов?язані з орендою землі, на якій знаходяться придбані позивачкою ОСОБА_1 будівлі та споруди.

Сторони у справі визнали обставину, що за період з дати укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.2013 р. по 2016 рік позивач сплачувала виставлені відповідачем ТДВ «Віницяметалопостач» рахунки за користування земельною ділянкою, на якій розміщені придбані нею об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 25.04.2017 р., залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 р., за позовом ТДВ «Вінницяметалопостач» до Вінницької міської ради, за участю третіх осіб на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_4 ; Товариства з обмеженою відповідальністю «Промцентр» про розірвання договору оренди земельної ділянки задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений між ПАТ «Вінницяметалопостач» та Вінницькою міською радою від 04.02.2005 р. зі змінами та доповненнями, який зареєстровано в Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» від 12.08.2005 р. за №71. Судові витрати та судовий збір в сумі 1600 грн. покладено на відповідача (а.с. 11-14).

Рішенням суду встановлено, що 31.10.2003р. Вінницька міська рада прийняла рішення №487, згідно якого передала ВАТ «Вінницяметалопостач» в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1 , загальною площею 3,4687 га, в тому числі 0,0201 га для адміністративних потреб та 3,4486 га для складських потреб. На підставі вищезазначеного рішення між Вінницькою міською радою та ВАТ «Вінницяметалопостач», правонаступником якого є на даний час ТДВ «Вінницяметалопостач», 04.02.2005р. був укладений договір оренди земельної ділянки. Відповідно до умов договору та з урахуванням додаткової угоди до договору, в оренду передано земельну ділянку загальною площею 3,1821га, із них 3,1620 га для виробничих потреб та площею 0,0201га для громадських потреб, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.09.2017 р. за позовом ТДВ «Вінницяметалопостач» до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за користування земельною ділянкою (орендної плати), пені позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ «Вінницяметалопостач» неоплачену компенсацію за користування земельною ділянкою за березень 2016 р. в розмірі 8226,03 грн., за квітень 2016 р. в розмірі 16496,49 грн., а також 388,18 грн. і 1378,00 грн. судового збору. В решті позову (стягнення 52746,55 грн. компенсації ПДВ, компенсації витрат з водовідведення в розмірі 1152,49 грн., 9142,57 грн. пені) відмовлено (а.с. 15-16).

Вказаним рішенням встановлено, що у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем існує неоплачена компенсація за користування земельною ділянкою за березень 2016 р. в розмірі 8226,03 грн, за квітень 2016 р. в розмірі 16496,49 грн (без ПДВ) за договором купівлі-продажу від 20.12.2013 р., яку представники відповідача визнали.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з листом ТДВ «Науково-виробнича компанія «Світязь» №183 від 19.07.2018 року щодо розміру площі земельної ділянки, яка запланована для відведення в користування ОСОБА_1 , позивача повідомлено, що відповідно до схеми розподілу території ПАТ «Вінницяметалопостач», розташованого по вул. Київській, 78 у м. Вінниці, площа земельної ділянки становить 5188 кв.м. (а.с. 17-18).

Рішенням 32 сесії 7 скликання Вінницької міської ради №1310 від 23.08.2018 р. (Додаток №4) позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (в оренду), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,4420 га та 0,0770 га, на якій розташовані належні заявнику об`єкти нерухомого майна, для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за рахунок земель комунальної власності (а.с. 19, 20 та на звороті).

22.10.2018 року на адресу ТДВ «Вінницяметалопостач» ОСОБА_1 направила вимогу щодо повернення безпідставно сплачених коштів в сумі 61718,56грн., в якій попередила про нарахування процентів за користування чужими коштами на підставі норм ст. 1214 ЦК України у разі незадоволення вимог позивача в позасудовому порядку (а.с. 25-27).

За змістом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що з дати укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.2013 р. по 2016 рік вона використовувала земельну ділянку, на якій розміщені придбані нею об`єкти нерухомого майна, фактичною площею 0,519 га, але відповідачу безпідставно сплатила компенсаційні витрати в загальному розмірі 61718,56 грн за площу землі, що на 0,1213 га перевищує розмір земельної ділянки, яка перебуває у її фактичному користуванні. А тому, на думку позивача, нарахування відповідачем компенсаційних витрат, пов`язаних з орендою землі, на більшу площу землі за ту, яка перебуває у фактичному користуванні, є безпідставним і різниця між сплаченими та належними до сплати коштами підлягає поверненню відповідачем відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 р. справа №6-88цс13.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки підставою нарахування компенсаційних виплат був договір купівлі-продажу від 20.12.2013 р., укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Вінницяметалопостач», який не визнаний недійсним в установленому законом порядку ні в цілому, ні в частині, не змінений, не припинений на час нарахування відповідних виплат, набуття відповідачем коштів за цим договором не є безпідставним і на ці правовідносини не поширюються будь-які положення ст. 1212 ЦК України.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у договорі купівлі-продажу від 20.12.2013 р. сторони дійшли згоди щодо усіх істотних його умов, зокрема в частині розміру площ земельних ділянок, на яких розташовані придбані ОСОБА_1 будівля і споруди (п.4 договору) та обов`язку покупця оплачувати виставлені продавцем рахунки на компенсацію витрат, пов`язаних з орендою землі, на якій знаходяться придбані покупцем будівлі і споруди (п.10 договору).

Надані ОСОБА_1 лист ДП ПАТ «НВК Світязь» №183 від 19.07.2018 р. та рішення Вінницької міської ради №1310 від 13.08.2018 року автоматично не змінюють існуючих між сторонами зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність обставин, що підставою нарахування компенсаційних виплат був саме договір купівлі-продажу від 20.12.2013 р., оскільки рахунки, на підставі яких ОСОБА_1 сплачувала ці платежі протягом 2013-2016 років, містять посилання на договір № ДГ-52 від 20.12.13, який не є договором купівлі-продажу, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вони суперечать як визначеному позивачем предмету та підставам позову, так і визнаним нею обставинам, якими остання обґрунтовувала власні вимоги, звертаючись з позовом, а саме здійснення позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2013 р. компенсаційних виплат за площу землі, яка визначена договором, що на 0,1213 га перевищує розмір земельної ділянки, яка перебуває у її фактичному користуванні, в зв`язку з чим безпідставно нараховані виплати у більшому розмірі, ніж на те погоджувалася позивач.

Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами невиконання відповідачем обов`язку надання документів для здійснення оформлення права на земельні ділянки.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994року, серія А, № 303А, п. 29).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник