Справа № 303/4783/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г. Г.,

з участю секретаря Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року (у складі судді Куцкіра Ю.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у серпні 2018 р.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 980 грн., із яких:

-35 280 грн. вартість навчання;

-15 700 грн. 50 % вартості оренди житла, одноразово.

Також просила стягнути з відповідача в дохід бюджету судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

На обґрунтування позовної заяви вказала, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.01.1999 р. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 07.03.2006 р. шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16.02.2006 р. і до досягнення дитиною повноліття.

У 2017 р. донька сторін по справі поступила на денну форму навчання до Національного університету «Львівська політехніка» за спеціальністю «Психологія» із терміном навчання із 01.09.2017 р. по 30.06.2021 р. Розмір оплати за навчання за весь строк складає 35 280 грн.

При досягнення донькою повноліття відповідач припинив виплачувати аліменти та додаткові витрати на її утримання.

Судовим наказом, виданим Мукачівським міськрайонним судом 21 травня 2018 р., вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 881 грн. до досягнення нею 23 р. або до припинення навчання. Указаний розмір аліментів не може покрити всіх додаткових витрат, пов`язаних із навчанням доньки. Домовленостей щодо розміру виплат додаткових витрат на доньку між сторонами не досягнуто.

За таких обставин вважає, що з відповідача належить стягувати додаткові витрати на дитину, яка продовжує навчання, у вигляді вартості освітніх послуг за весь період навчання у сумі 35 280 грн. і витрат за оренду житла, одноразово.

Рішенням мукачівського міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення, а позов задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що матеріальна допомога на утримання повнолітньої доньки є тотожною сплаті аліментів на її утримання;

-питання про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі врегульоване статтею 200 СК України, тобто стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання повнолітньої доньки не є тотожними та такими, що мають розглядатися одночасно, як це вважає суд першої інстанції;

-у мотивувальній частині рішення, суд дійшов висновку про задоволення позову, а в резолютивній навпаки, відмовив у задоволенні такого.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 367 ч.1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено таке.

Із квитанції до прибуткового касового ордера №07348 від 06.06.2018 р. і квитанції ПриватБанку від 27.07.2018 р. убачається, що ОСОБА_1 на користь Національного університету «Львівська політехніка» було сплачено 400 грн. і 6 650 грн. відповідно (а.с.5). Із договору №512-16 від 09.08.2017 р. про надання освітніх послуг видно, що Національний університет «Львівська політехніка» взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів ОСОБА_1 здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: підготовка фахівців з вищою освітою, термін договору з 01.09.2017 р. до 30.06.2021 р., вартість навчання: 2017/2018 рік 7 600 грн., 2018/2019 рік 8 360 грн., 2019/2020 рік 9 200 грн. і 2021/2022 рік 10 120 грн. (а.с.6).

Згідно з довідкою № 1548/17, виданою Національним університетом «Львівська політехніка» 10.10.2017 р., ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання інституту права та психології, закінчує навчання в червні 2021 року (а.с.7). Із квитанції до прибуткового касового ордеру №50997 від 09.08.2017 р. і квитанції ПриватБанку від 15.02.2018 р. убачається, що ОСОБА_1 сплатила на користь Національного університету «Львівська політехніка» 3 800 грн. і 3 400 грн. відповідно (а.с.7). Згідно з договором оренди квартири (житлового приміщення) від 26.02.2018 р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 остання орендує квартиру АДРЕСА_1 , з 01.03.2018 р. до 01.03.2019 р., орендна плата складає 5 800 грн. за кожен місяць оренди (а.с.8).

Судовим наказом Мукачівського міськрайонного суду від 21.05.2018 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 881 грн. або 50% від прожиткового мінімуму, починаючи з 02.05.2018 р. і до досягнення нею 23 р., або до припинення навчання (а.с.12-13).

Суд дійшов висновку, що коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Донька сторін по справі є повнолітньою особою, за рішенням суду на її навчання із відповідача вже стягуються аліменти, відтак суд не вбачає правових підстав для застосування положень ст.185 СК України та стягнення з відповідача додаткових витрат.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою, третьою ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 199 СК України визначають декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193);батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно з ч. 1 ст.185 СК України той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом із тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитини (стаття 185 СК України) правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Указана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі №346/103/17.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував норму ч.1 ст.199 СК України до спірних правовідносин.

Однак, доводи апеляційної скарги базуються на помилковому розумінні позивачем норм матеріального права.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Фактично позивач намагається ототожнити правовідносини, які регулюються статтею 185 СК України (участь батьків у додаткових витратах на дитину) та правовідносини, які регулюються статтею 199 СК України (обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання).

За приписами ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

За приписами ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Закон розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги.

На спірні правовідносини розповсюджуються саме положення ст.199 СК України оскільки позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати за вартість навчання і вартість оренди житла одноразово. Вказані додаткові витрати аж ніяк не зумовлені особливими обставинами, як того вимагають положення ст.185 СК України.

Судовим наказом Мукачівського міськрайонного суду від 21 травня 2018 р. із ОСОБА_2 уже було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 881 грн. щомісячно або 50 відсотків від прожиткового мінімуму починаючи з 02 травня 2018 р. і до досягненню донькою повноліття або до припинення навчання.

Тобто, спірні правовідносини, які виникли на підставі ст.199 СК України вже були врегульовані судом, а правових підстав для застосування положень ст.185 СК України до спірних правовідносин пов`язаних із додатковими витратами на утримання доньки, немає.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 р. залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 17 травня 2019 р.

Судді: