ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/5391/17

Провадження № 22-ц/818/1956/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сватенко Н.В.,

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1, правонаступником якого є ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Валківського районного суду Харківської області, ухвалене 28 грудня 2018 року у складі судді Товстолужського О.В.,

у с т а н о в и в:

28 серпня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2007 у розмірі 11 229 грн. 58 коп.

В обґрунтування позову посилалося на те, що відповідно до укладеного договору з Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» ( надалі Банк), від 11 квітня 2007 № б/н ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 000 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору по поверненню кредитних коштів станом на 31.07.2017 у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 11 229 грн. 58 коп.

Після відкриття провадження у справі стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 помер. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року первісний відповідач ОСОБА_1 замінений його правонаступником ОСОБА_2, справу направлено за підсудністю до Валківського районного суду Харківської області.

У грудні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_2 з уточненою позовною заявою, у якій просило стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 квітня 2007 року, яка станом на день смерті позичальника склала 9 126 грн. 24 коп.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 обов'язок по поверненню кредитних коштів перед Банком не виконав. Проте позов заявлено із пропуском строку позовної давності, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся із позовною заявою 31 серпня 2017 року, а останній платіж за договором було здійснено 31.10.2008. ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на неповноту встановлення судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» дізналося про смерть ОСОБА_1 лише в процесі розгляду справи в суді першої інстанції. Спадкоємці не повідомили Банк про смерть боржника. Тому строк пред'явлення кредиторських вимог до спадкоємців померлого не пропущено.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 11 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 000 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_1 помер (а.с. 44).

Станом на день смерті розмір заборгованості за кредитним договором становив 9 126 грн. 24 коп., з яких: 1 676 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом, 4 798 грн. 77 коп. - заборгованість за відсотками, 2 650 грн. 62 коп. - заборгованість з пені та комісії (а.с. 131-133).

Листом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори (надалі 4 ХДНК) від 21 листопада 2017 року № 6411/01-16 суду повідомлено, що 19 грудня 2016 року за вх. № 4061/01-16 поштою на адресу нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1, померлого 25.06.2016 року, від його сестри ОСОБА_2 Інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалось (а.с. 157).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року первісний відповідач ОСОБА_1 замінений його правонаступником ОСОБА_2, справу направлено за підсудністю до Валківського районного суду Харківської області (а.с. 91-92).

01 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» направило суду уточнену позовну заяву, у якій просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 квітня 2008 року, що утворилася станом на день смерті боржника (а.с. 129-137).

Відповідно до змісту статті 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України) Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

ОСОБА_2 звернулася до 4 ХДНК із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_1, інші особи із такими заявами до нотаріальної контори не зверталися. Тому ОСОБА_2 замінила собою ОСОБА_1 у правовідносинах із АТ КБ «ПриватБанк» у якості правонаступника, який прийняв спадщину.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування з гідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з несення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до п.п.5.2 Правил користування платіжною карткою погашення кредиту - поповнення Картрахунку Держателя, що здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому чи безготівковому порядку і зарахування їх Банком на Картрахунок Держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору.

Згідно п.п.5.3 Правил користування платіжною карткою строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам з установленим мінімальним обов'язковим платежем наведений у Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною Договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості по кредиту.

Відповідно до п.п. 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без установленого мінімального обов'язкового платежем здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць, строк повернення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, указаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що останній платіж за кредитним договором № б/н від 11 квітня 2008 року було здійснено ОСОБА_1 31.10.2008 року (а.с. 4-6). Строк дії кредитної картки ОСОБА_1 до 04/12 (а.с. 125). Даних про її перевипуск в матеріалах справи немає.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 28 серпня 2017 року (а.с. 21), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_2 (а.с. 109-114).

Тому суд першої інстанції, встановивши наявність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк», вірно визначив, що банк з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся до суду із пропуском позовної давності за відсутності для такого пропуску поважних причин. І правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за спливом позовної давності.

При цьому, відповідно до частин другої і третьої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред'явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Звернення Банку в межах шестимісячного строку, передбаченого частинами другою, третьою статті 1281 ЦК України, з уточненою позовною заявою само по собі не є підставою для задоволення позовних вимог кредитора.

Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, що про застосування позовної давності у суді заявила одна із сторін.

Зазначений правовий висновок, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі 14-53цс18.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 травня 2019 року.

Головуючий - О.Ю. Тичкова

Судді: А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний