Справа № 648/3380/18
Провадження № 2/648/166/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Рибас А.В.,

за участю секретаря Кравченко В.Ю.,

представника позивача -адвоката Літвінової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білозерка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Білозерського районного суду Херсонської області із позовною заявою до Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області про визначення її частки у квартирі АДРЕСА_1, яка на праві спільної сумісної власності належить їй та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також про визнання за нею права власності на 1/2 частину вищевказаної квартири, яка належить ОСОБА_2 , за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 16.10.2002 року нею та ОСОБА_2 було приватизовано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , в зазначеній квартирі позивач постійно зареєстрована з 02.06.1999 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після її смерті з метою отримання спадщини до нотаріальної контори ніхто не звернувся, родичів у ОСОБА_2 немає та позивач здійснювала постійний догляд за ОСОБА_2 до смерті останньої. З 1999 року та до теперішнього часу позивач продовжує проживати у вищевказаній квартирі, тобто добросовісно та відкрито володіти майном, яке на праві спільної сумісної власності належить також ОСОБА_2 , більше вісімнадцяти років, в зв`язку з чим просила визначити частки у спільній сумісній власності та визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири за набувальною давністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просила суд їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим по дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та оцінивши досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, суд дійшов переконання, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_5 від 16 жовтня 2002 року, виданого Дар`ївською сільською радою Білозерського району Херсонської області, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та члену її сім`ї ОСОБА_1 . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», її загальна площа становить 30,14 кв.м., характеристика квартири наведена у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва. Згідно із технічним паспортом НОМЕР_5 , виданим ОСОБА_2 ., квартира АДРЕСА_1 , є однокімнатною, має житлову площу 15,98 кв. м., зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу №9.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно).

Згідно із ч.1ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( ч.1ст.369 ЦК).

Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Таким чином, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1, дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачу - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розмір часток співвласників у вказаному майні є рівним та становить по Ѕ частці, при цьому позивач, як співвласник вищевказаного майна, має право на виділ своєї частки із майна, що є у спільній сумісній власності, що тягне з собою припинення права спільної сумісної власності, в зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення її частки та частки ОСОБА_2 у спільному майні в розмірі по Ѕ є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №16 від 03.05.2003 року), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Дар`ївською сільською радою Білозерського району Херсонської області.

Відповідно до довідки - характеристики №02-21/1186 від 12.09.2018 року, виданої Дар`ївською сільською радою Білозерського району Херсонської області, згідно із запису у погосподарській книзі №5 за 2001-2005 роки, особовий рахунок НОМЕР_3 по Дар`ївській сільській раді Білозерського району Херсонської області, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності частина квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в зазначеній квартирі зареєстрована, проживала на день смерті, протягом шести місяців після смерті спадкодавця та проживає до теперішнього часу ОСОБА_1 , 1949 року народження. Заповіт по сільській раді не зареєстрований.

Відповідно до штампу реєстрації місця проживання у паспорті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_4 , виданого 26.01.1998 року Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 02.06.1999 року.

Згідно з витягами із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №53966593 від 06.11.2018 року, №55770319 від 08.04.2019 року, спадкові справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилися.

З інформаційної довідки №144295079 від 07.11.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 за будь-якими особами не зареєстроване.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 06.11.2018 року, вартість однокімнатної квартири загальної площею 30,14 кв. м., що розташована на другому поверсі триповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , становить 120225 грн.

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 залишилось належне їй на праві приватної спільної сумісної власності майно, а саме: частка в квартирі АДРЕСА_1; щодо вказаного майна право власності у порядку спадкування будь-якими іншими особами не набуто та не зареєстровано; позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 добросовісно заволоділа належною останній часткою у спільному нерухомому майні та з 01.05.2003 року до теперішнього часу, тобто у строк понад 10 років, продовжує відкрито та безперервно володіти ним.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до положень статей 335 та 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю передбачена ст.ст.15, 16 та ч.4 ст.344 ЦК України, відповідно до яких захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п.13 вищевказаної Постанови).

З урахуванням вищенаведеного та виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи, що під час судового провадження позивачем доведено факт добросовісного заволодіння та відкритого, безперервного володіння понад 10 років часткою квартири АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе визнати за нею право власності за набувальною давністю.

Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, оскільки іншим чином, окрім звернення до суду, позивач не може набути право власності за набувальною давністю на невизначену частку у майні померлого співвласника, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності співвласника у спільному сумісному майні, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 263-265, 272 ЦПК України, на підставі ст. ст.15, 16, 328, 344, 368, 370, 372 ЦК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю - задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , складає Ѕ частину вказаної квартири.

Визначити, що частка ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , складає Ѕ частину вказаної квартири.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку набувальної давності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Білозерський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06 травня 2019 року.

Суддя А.В.Рибас