Єдиний унікальний номер справи 2-4380/2009 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/812/564/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, яку постановлено у відсутність осіб, які беруть участь у справі, 13 грудня 2018 року, у приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва, під головуванням судді Тихонової Н.С., зазаявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, у цивільній справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із заявою про заміну сторони та поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Заявник зазначав, що 24 листопада 2009 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_2, як позичальника за кредитним договором, та ОСОБА_3, як його поручителя, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 610 561 гривню 11 копійок.

05 грудня 2009 року це рішення набуло законної сили і перейшло на стадію примусового виконання.

У зв'язку з цим, 08 квітня 2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист № 2-4380/2009 про стягнення з обох боржників на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості, який був пред'явлений стягувачем до виконання.

На підставі названого листа, державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 19199704, де боржником значиться ОСОБА_2

Постановою компетентної посадової особи названого відділу від 28.06.2013 року, через відсутність у боржника майна, виконавчий документ, з правом повторного звернення до 28.02.2014 року, було повернуто стягувачу.

Між тим, ще 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу права вимоги, щодо згаданого кредитного договору і право вимоги за ним, відповідно до цього договору, перейшло до останнього.

Посилаючись на те, що раніше ПАТ «Дельта Банк» не мав можливості пред'явити лист до виконання, бо лише у квітні 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» передав йому оригінал виконавчого листа, за яким здійснювалося стягнення заборгованого кредиту,просив замінити стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні № 19199704 з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 2-4380/2009 від 08 квітня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкраСиббанк» заборгованості за кредитним договором, визнати причини пропуску строку для пред'явлення названого виконавчого документу до виконання поважними та поновити його.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 грудня 2018 року в задоволення заяви ПАТ "Дельта Банк" відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ПАТ "Дельта Банк" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржену ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 грудня 2018 року, прийняти нову постанову, якою задовольнити його заяву у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржена ухвала суду 1 інстанції в частині заміни сторони виконавчого провадження -скасуванню, з прийняттям, в цій частині - нової постанови про задоволення названої вимоги, та залишенню без змін - в решті, з таких підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви повністю, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують перехід прав вимоги до нового кредитора, зокрема Акт приймання-передачі прав вимоги, а тому заміна сторони не може бути проведена.

Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим і необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства, а, відповідно, є неприпустимою.

При цьому, обов'язок своєчасного здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Згідно ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 цього Кодексу визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності з ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона, державний або приватний виконавець.

Аналогічні положення містяться в ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Верховний суд України в постанові від 20 листопада 2013 року в справі №6-122цс13 дійшов висновку, що виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь АКІБ «УкрСиббанк» 79 293,65 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 610 561 гривню 11 копійок та судовий збір в розмірі 1 700 гривень, інформаційний збір 250 гривень (а.с.44).

08 квітня 2010 року по вищезазначеній справі було видано виконавчий лист № 2-4380/2009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості, який був пред'явлений стягувачем до виконання (а.с.119).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 117-118).

Відповідно до п. 2.3 витягу із договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором право вимоги за кредитами переходять від Продавця до Покупця (далі - Передача), та з урахуванням інших зобов'язань Продавець та Покупець, викладених у цьому Договорі, зобов'язання Продавця передати Права вимоги за кредитними Покупцеві є виконаним з моменту підписання Продавцем та покупцем Акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття.

При цьому, ПАТ «Дельта Банк» було долучено витяг з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 08 грудня 2011 року, згідно якого відчужується право вимоги за кредитним договором № 0 укладеним з ОСОБА_2

Оскільки право вимоги до боржника перейшло до ПАТ «Дельта Банк» по дійсному договору, який не є, або не визнаний недійсним, то заява про заміну стягувача у зобов'язанні ОСОБА_2 за кредитним договором підлягала задоволенню.

Оскільки суд 1 інстанції відмовив заявникові в цьому, то названу вимогу слід задовольнити рішенням апеляційної інстанції, попередньо скасувавши, в цій частині, ухвалу районного суду.

Що ж стосується іншої вимоги заявника, а саме, про поновлення строку на пред'явлення виконавчого документу до виконання, то висновки суду 1 інстанції є вірними і підстав для скасування ухвали в цій частині немає.

В силу ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», в чинній редакції, виконавчі листи можуть бути пред'явленні до виконання протягом трьох років.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заявник, в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що лише 12 квітня 2018 року, тобто через 7 років після укладення договору про купівлю-продаж прав вимоги за кредитами, представником ПАТ «УкрСиббанк» було передано ПАТ «Дельта Банк» оригінал виконавчого листа по справі 2-4380/2009. При цьому, його було надано вже після винесення виконавчою службою постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві, строк пред'явлення по якому сплив ще 27 березня 2016 року. Таким чином, я на думку заявника, саме дії правопопередника стали причиною пропуску строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Проте це не так, як на думку колегії, саме безвідповідальні дії працівників ПАТ «Дельта Банк» привели до пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа. Названі ж особою, яка подала апеляційну скаргу, причини пропуску не можна вважати поважними і на цій підставі строк поновити.

Оскільки районний суд дійшов такого ж висновку, то в зазначеній частині оскаржену ухвалу слід залишити без змін, і відмовити в цій частині у задоволені заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 грудня 2018 року, в частині вирішення вимоги про заміну сторони виконавчого провадження - скасувати та прийняти у цій частині постанову.

Замінити стягувача з Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» на правонаступника - Публічне акціонерне товариства «Дельта Банк» у виконавчому листі, виданому 08 квітня 2010р. Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі № 2-4380/2009 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку 79 293,65 долар ів США, що в гривневому еквіваленті складає 610 561 гривню 11 копійок заборгованості по кредитному договору, 1 700 гривень судового збору, 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 07 травня 2019року.