П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м.Київ

Справа № 756/7858/18

Провадження: № 22-ц/824/6402/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенко Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат, в якому просила стягнути з відповідача на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на утримання сина аліменти за минулий час за три роки у розмірі 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача на утримання сина в якості відшкодування додаткових витрат 52 448 грн. 77 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 06 вересня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який в листопаді 2013 року було розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повністю знаходиться на її утриманні. З серпня по вересень 2012 року, після фактичного припинення шлюбно-сімейних стосунків,відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні, вихованні та житті сина. Дитина росте і виховується в коханні та повазі до неї, постійно відвідує секції з фізичного розвитку, гармонійно розвивається, додатково вивчає іноземну (англійську) мову.Дитина відвідула дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад першого ступеню «Навчально виховний комплекс «Лелека», за його послуги нею було сплачено в період з 2012 по 2013 року - 29 700 грн. Також син вивчає англійську мову, за надання цих послуг в 2015-2016 роках нею сплачено 18 432 грн. Зараз дитина навчається у ліцеї № 157 м. Києва, оплата за навчання у розмірі 54400 грн.внесена нею в повному обсязі. Крім того, додатково вона понесла витрати на медікаменти у звязку з лікуванням сина у розмірі2365,54 грн. Загальна сума додаткових витрат на утримання дитини становить 104897,54 грн., які вона і просила стягнути з відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення в межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Не погодившись із таким судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення аліментів за минулий час та додаткових витрат на утримання дитини та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час та додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно посилався на укладений 14.08.2012 року між позивачем та відповідачем шлюбний договір, відповідно до якого, на думку суду, все майно відійшло позивачці. Таке твердження суду не відповідає дійсності, оскільки частина майна, а саме квартира АДРЕСА_1 залишилась у ОСОБА_3 Також, суд першої інстанції посилався як на доказ на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2013, яким було розірвано шлюб між сторонами та вважав, що саме цим рішенням визначено, що спори майнового характеру чи спори щодо аліментних зобов`язань у сторін відсутні. Зазначає, що а ні шлюбний договір, а ні рішення про розірвання шлюбу ніяким чином не регулюють взаємовідносини між сторонами щодо матеріального забезпечення, утримання, навчання та розвитку здібностей дитини, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні цих позовних вимог. Також посилається на те, що суд не надав належної оцінки доказам листування між нею та відповідачем щодо спроб вирішення питань фінансування утримання дитини, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів за минулий час .

Ухвалами Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження та вказану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

10 квітня 2019 року на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_3 , в якому він вказує, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачка жодного разу не зверталась до нього щодо спільної участі у вихованні дитини, зокрема, щодо погодження та обрання навчальних закладів, та не надала належних доказів щодо вжиття нею заходів щодо одержання аліментів та ухилення, яке виразилося би в його умисних діях чи бездіяльності, від сплати аліментів, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судовим встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбіз 06.09.2003 року по 19.11.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_4 (а.с. 6), який проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції виходив із того, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю і перебуває на її утримані, батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні доньки, а тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вказаних вимог, оскільки позивачем не доведено того факту, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ст. 191 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

В обґрунтування своїх вимог щодо стягнення аліментів за минулий період позивач посилається на електронний лист, який був направлений нею у квітні 2015 року, та на відповідь відповідача, яка була надана лише через півтора місяці, відповідно до якої, відповідач заперечив свою участь в утриманні спільної дитини, пославшись на свій статус безробітного, окрім того, послався на її, позивача, відмову, від стягнення аліментів, висловлену під час процесу про розірвання шлюбу.

Однак, даний письмовий доказ не свідчить про вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати. Так, із тексту письма вбачається, що позивач запропонувала колишньому чоловіку компенсувати вже понесені витрати по утриманню дитини, в свою чергу, відповідач зобов`язався компенсувати витрати на дитину та, посилаючись на раніше висловлену позивачем відмову від отримання аліментів, попросив зробити пропозиції з цього питання. Іншої інформації дана переписка сторін не містить.

Будь-яких інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем суду не надано.

Отже судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що позивач не довела свої вимоги в частині стягнення аліментів за минулий період. Доводи апеляційної скарги не спростовують такий висновок суду, а лише зведені скаржником до повторення своєї позиції, якій судом першої інстанції надана належна правова оцінка.

При перевірці висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в контексті доводів апеляційної скарги позивача, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Тому, розмір додаткових витрат, що стягуються, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Позивач як на підставу своїх позовних вимог в цій частині посилалась на те, що нею було понесено додаткові витрати на утримання дитини, а саме проведено оплату за відвідування дитиною загальноосвітнього навчального закладу першого ступеню «Навчально виховний комплекс «Лелека» з 2012 по 2013 року у розмірі 29700 грн., оплачено послуги з вивчення дитиною англійської мови в 2015-2016 роках у розмірі 18432 грн., а також оплачено навчання у ліцеї № 157 м . Києва - 54400 грн. Окрім того, нею було оплачені витрати на медикаменти для сина у розмірі 2365,54 грн. Загальна ж сума додаткових витрат на утримання дитини становить 104897,54 грн.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що неможливо вважати додатковими витратами витрати на оплату навчання у дитячому садочку та ліцеї, оскільки вказані витрати не викликані особливими обставинами, та мають покриватись за рахунок отриманих аліментів.

ОСОБА_3 в суді першої інстанції посилався на те, що в даний час офіційно не працює та є безробітним.

Відповідно до частини 1 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Наявність матеріальної можливості одного з батьків забезпечити оплатне навчання дитини не зобов`язує іншого з батьків, з яким не було погоджено такий розмір оплати та безпосереднього навчальний заклад, оплатити його половину.

Також колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для віднесення до складу додаткових витрат у розумінні статті 185 СК України витрат ОСОБА_2 на придбання медикаментів, оскільки суду не надано доказів того, що придбані медикаменти були пов`язані з хворобою дитини та рекомендовані лікарем у зв`язку з виниклим захворюванням.

В той же час, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у стягненні витрат на вивчення дитиною англійської мови, які позивачем було додатково понесені у розмірі 18432 грн. (а.с.35).

Колегія суддів вважає, що вивчення дитиною іноземної мови, в даному випадку англійської, є розвитком її здібностей, а тому понесення таких витрат зумовлює стягнення їх половини з іншого з батьків, а саме 9 216 гривень.

Доводи апеляційної скарги щодо посилання суду першої інстанції як на докази та підставу для відмови в задоволенні позову на шлюбний договір, укладений сторонами 14.08.2012 року, та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2013, яким було встановлено відсутність у позивача будь-яких майнових претензій, в тому числі, і щодо стягнення аліментів, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки оскаржуване рішення таких посилань суду не містить. Представник скаржника помилково ототожнив викладені в описовій частині рішення заперечення відповідача з висновками суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення скасуванню в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 на користь позивача додаткових витрат, понесених у зв`язку з вивченням дитиною англійської мови, та ухваленням в цій частині позовних вимог нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача додаткових витрат у розмірі 9216 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки Тернопільської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) про стягнення з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця Дніпропетровської області, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) додаткових витрат, понесених у зв`язку з вивченням дитиною англійської мови, та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення про їх задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 9216 (дев`ять тисяч двісті шістнадцять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль