ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-337/11Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/430/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 і її представника

ОСОБА_2, представника Тернопільського міського відділу ДВС Сухарського Р.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 березня 2019 року (постановлену суддею Братасюком В.М., дату складання повного тексту не зазначено) у цивільній справі № 2-337/11 за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Тернопільської області про визнання неправомірними постанов про відкриття виконавчого провадження та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною скаргою. В обгрунтування скарги вказала, що державним виконавцем прийнято до виконання дублікати виконавчого листа, в яких хоча боржником зазначена ОСОБА_1, проте виконавчі документи виписані про вчинення виконавчих дій щодо ОСОБА_1, а відтак особу боржника виконавцем не було належним чином ідентифіковано.

Також скаржник зазначав, що виконавцем вчинялися виконавчі дії, хоча останній не пересвідчився про вручення спірних постанов про відкриття виконавчого провадження божнику.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаною скаргою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою її скаргу задовольнити, посилаючись на невірну оцінку судом першої інстанції факту наявності розбіжностей у виконавчому листі.

Зазначила, що у виконавчому листі допущено помилку у прізвищі боржника. Допущені помилки і неточності у виконавчому документів підлягають виправленню, а документ з неточностями і помилками підлягає поверненню, органу який їх допустив, а тому державний виконавець не міг належним чином ідентифікувати особу боржника і зобов'язаний був повернути виконавчий лист.

Відділ ДВС подав відзив на апеляційну скаргу у якому вказав, що ухвалою суду від було виправлено описку у мотивувальні та резолютивній частині рішення щодо прізвища боржника. Крім того, виконавчий лист містив дані, які давали можливість ідентифікувати боржника.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали і навели доводи аналогічні викладеним в скарзі.

ОСОБА_1 визнала, що судове рішення на підставі якого видано виконавчий лист ухвалено відносно неї.

Представник ДВС апеляційну скаргу не визнав і навів доводи аналогічні викладеним в відзиві на апеляційну скаргу.

Вказав, що в державного виконавця було достатньо даних для ідентифікації боржника, оскільки виконавчий лист містить ідентифікаційний код боржника.

Стягувач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від Тернопільської області від 11 березня 2013 року зобов'язано ОСОБА_1:

- провести перебудову самочинно побудованого незавершеного будівництвом будинку за адресою АДРЕСА_1, таким чином, щоб даний будинок знаходився на відстані не менше 6,4 метри від належного ОСОБА_5 будинку по АДРЕСА_2, відповідно до ДБН360-92.

- відшкодувати ОСОБА_5 13865 гривень завданої матеріальної шкоди.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.06.2013 року виправлено описки в резолютивній та мотивувальній частині рішення суду від 11.03.2013 року, а також у додатковому рішенні суду від 30.04.2013 року, а саме прізвище відповідачки ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

На виконання вказаного рішення суду на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.06.2018 року про видачу дублікатів виконавчих листів 16.08.2018 року видано два виконавчі листи №2-337/11 від 16.08.2018 року про зобов'язання ОСОБА_1 відшкодувати ОСОБА_5 13865 гривень завданої матеріальної шкоди і №2-337/11 від 16.08.2018 року про зобов'язання ОСОБА_1 провести перебудову самочинно побудованого незавершеного будівництвом будинку за адресою АДРЕСА_1 таким чином, щоб даний будинок знаходився на відстані не менше 6,4 м. від належного ОСОБА_5 будинку по АДРЕСА_2, відповідно ДБН 360-92.

Згідно дублікатів виконавчих листів боржником зазначена ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

07.09.2018 року виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено спірні постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП№57141789 і ВП№57141534.

В матеріалах виконавчих проваджень наявна копія ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.06.2013 року про виправлення описки в резолютивній та мотивувальній частині рішення суду від 11.03.2013 року, а також у додатковому рішенні суду від 30.04.2013 року, а саме прізвище відповідачки ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

На даний час рішення суду від 11 березня 2013 року є невиконаним.

Таким чином суть апеляційної скарги зводиться до того, що згідно рішення суду боржником є ОСОБА_1 а згідно виконавчих проваджень зазначено вірне прізвище боржника ОСОБА_1, що на думку скаржника не дає можливості ідентифікувати боржника належним чином і було підставою для відмови у прийнятті до провадження виконавчих документів, однак всупереч вказаному державний виконавець відкрив виконавчі провадження.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.06.2013 року виправлено описки в резолютивній та мотивувальній частині рішення суду від 11.03.2013 року, а також у додатковому рішенні суду від 30.04.2013 року, а саме прізвище відповідачки ОСОБА_1 на ОСОБА_1, державним виконавцем достатньо ідентифіковано особу боржника, а тому дії державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404- VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У ч. 1 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження, який діяв на час прийняття оскаржуваних постанов державного виконавця, встановлені вимоги до виконавчого документа. Зокрема, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків), місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

У частині 4 цієї ж статті встановлені підстави повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що виконавчий лист не відповідає вимогам закону, є безпідставним, оскільки ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.06.2013 року виправлено описки в резолютивній та мотивувальній частині рішення суду від 11.03.2013 року, а також у додатковому рішенні суду від 30.04.2013 року, а саме прізвище відповідачки ОСОБА_1 на ОСОБА_1. Вказана ухвала міститься в матеріалах виконавчого провадження.

Крім того виконавчі листи містять ідентифікаційний код та місце проживання боржника, що давало можливість державному виконавцю додатково ідентифікувати боржника.

В ч.3 ст. 26 Закону України передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

У відповідності із вказаними нормами стягувачем було вказано відоме йому місце роботи боржника (а.с. 32).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 визнала, що судове рішення на підставі якого видано виконавчий лист ухвалено відносно неї.

Таким чином, державний виконавець при прийнятті рішення про відкриття виконавчого провадження діяв в межах наданих йому повноважень, порушень закону встановлено не було, тому передбачених законом підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 не вбачається.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд першої інстанції в повному обсязі перевірив доводи ОСОБА_1 щодо порушень державним виконавцем своїх обов'язків під час проведення виконавчих дій та дав правильну оцінку доказам, зібраним по справі.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 травня 2019 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.