Номер провадження: 22-ц/813/11/19
Номер справи місцевого суду: 503/2379/17
Головуючий у першій інстанції Гура А.І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 19 березня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи в суді першої інстанції.

05 грудня 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_4 та просив суд зменшити розмір аліментів на утримання дитини та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/10 частини місячного доходу (заробітку) позивача, але менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 1-6).

Рішенням Кодимського районного суду м. Одеси від 19 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, зменшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області від 19 липня 2016 року з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму визначеного для дітей відповідного віку - до 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму визначеного для дітей відповідного віку щомісяця до досягнення повноліття дитиною, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 66-69).

Позиції сторін в справі в суді першої інстанції.

Позивач, в обґрунтування свого позову, посилався на те, що на теперішній час перебуває у скрутному матеріальному становищі, на його утриманні перебуває його дружина - ОСОБА_6, у зв'язку з чим, в позивача немає можливості виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини місячного доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які були стягнуті з позивача рішенням Кодимського районного суду від 19 липня 2016 року. Крім іншого, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що на теперішній час його заробітна плата складає 12 000 грн, та наводить розрахунок витрат, який, на його думку, відображає та підтверджує відсутність можливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі (а.с. 1-6).

Сторона відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Письмові заперечення/відзив на позов не подавала.

Оцінка позицій сторін судом першої інстанції.

Приймаючи рішення в справі суд першої інстанції виходив з обґрунтованості твердження позивача щодо того, що з часу присудження аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), змінився його матеріальний стан, а саме, не зважаючи на те, що реальний розмір доходів, які він отримує, зріс до 13000 грн щомісяця, розмір витрат теж значно зріс. Тому, з урахуванням зазначених обставин, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статтях 7 та 182 Сімейного кодексу України суд вирішив задовольнити позовні вимоги.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 березня 2018 року ОСОБА_4 16.04.2018 року подала до суду апеляційну скаргу (а.с. 71-75).

02.07.2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.с. 84-89). В судовому засіданні представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу. Позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Доводи апеляційної скарги та заперечень на неї.

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам діючого законодавства, на які суд посилається в описовій та мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а також принципам цивільного, сімейного та міжнародного права щодо захисту прав дитини. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 71-75).

В своєму відзиві позивач вказує на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення відповідно до норм діючого законодавства, оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 84-89).

Позиція апеляційного суду по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з'явились, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Стаття 3 Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року встановлює, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п.п. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, з наведеного вбачається, що одному з батьків, який окремо проживає від дитини, передбачена можливість звернутися з відповідним позовом до суду про зміну визначеного розміру аліментів, однак, за обов'язкової наявності відповідних умов, передбачених законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5, мати якого ОСОБА_4, а батько - ОСОБА_2 - сторони провадження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 17 серпня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, копія якого приєднана до матеріалів справи (а.с. 30а).

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 липня 2016 року в справі №503/1210/16-ц, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку (а.с.31-34).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.11.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був укладений шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2, видане 17.11.2017 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2833. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини «ОСОБА_2» і «ОСОБА_6» (а.с.18). Відповідно до довідки ТОВ «ІЗТ» №581-11 від 01.11.2017 року, ОСОБА_2 з 14.03.2017 року працює начальником технічного відділу ТОВ «ІЗТ» (а.с.17). Відповідно до договору оренди від 25.01.2017 року СПД ФО ОСОБА_8 надала ОСОБА_2 в оренду кватиру АДРЕСА_1 для проживання чоловіка та дружини, орендна плата становить 5000 грн на місяць (а.с. 35а). Також позивачем були надані копії квитанцій за період липень 2016 року - червень 2017 року щодо оплати аліментів на користь ОСОБА_4 (а.с. 14-15), а крім того копії квитанцій про сплату комунальних послуг за місцем винаймання квартири відповідно до вище вказаного договору оренди в загальному розмірі на 7033,99 грн (а.с. 35в-41). Згідно з відомостями, наданими Подільською ОДПІ ГУДФС в Одеській області ОСОБА_6 за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року отримала дохід у вигляді заробітної плати на загальну суму 8750,92 грн (а.с. 42).

З наданих стороною відповідача-апелянта довідок про здійснені відрахування та виплати ТОВ «ІЗТ» щодо ОСОБА_2 № 388-10 та № 388-10 від 09.10.2018 року вбачається, що заробітна плата позивача в середньому коливається від 7816,35 грн до 14894,09 грн (а.с. 114-115).

Відтак, дійсно позивачем були надані до суду відповідні докази, які підтверджують розмір його витрат, на що він безпосередньо посилався як на підставу задоволення своїх позовних вимог. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до норм діючого сімейного законодавства, які були вище зазначені, наведені позивачем обґрунтування та надані докази в сукупності не являються підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів. За обставинами даної справи в системному взаємозв'язку з нормами діючого національного законодавства та міжнародними нормативно-правовими актами, якими визначений обов'язок батьків утримувати своїх дітей та забезпечувати їх достатній рівень, матеріальний стан позивача дозволяє утримувати дитину за рахунок аліментів у визначеному судом розмірі, який до того ж відповідає усталеній практиці призначення аліментів на одну дитину (1/4 частина).

Більш того, апеляційний суд вважає за необхідне окремо звернути увагу на те, що ОСОБА_2 вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини (справа № 503/1422/17). Так, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 25.09.2017 року встановлено, що ОСОБА_2 не було доведено факту нецільового витрачання відповідачем аліментів, а крім того вказано, що створення позивачем нової сім'ї та недостатність коштів для проживання також не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки розмір отримуваного позивачем доходу дозволяє йому приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини. Вказане свідчить про те, що подібні підстави, які заявлялись позивачем ОСОБА_2, вже були предметом розгляду в рамках іншої справи, в якій суд залишив позов без задоволення, в тому числі, відхиливши відповідні підстави. А отже, задоволення позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів з вказаної підстави, з врахуванням судового рішення про відмову в позові з наведених підстав, яке набрало законної сили, суперечило б нормам діючого цивільного процесуального законодавства.

Щодо інших доводів та посилань сторін. В процесі розгляду справи в суді першої інстанції стороною позивача надавались до суду клопотання про залучення доказів до матеріалів справи в яких, серед іншого, позивач посилався на те, що його дружина ОСОБА_6 вагітна, та позивач в зв'язку з цим несе відповідні додаткові витрати. Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_10, на підтвердження чого надав до суду копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, актовий запис № 32 від 15.01.2019 року. Вказаною обставиною сторона позивача обґрунтовувала необхідність зменшення розміру аліментів та залишення без змін рішення суду першої інстанції. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що за логікою процесу у відповідності до норм цивільного процесуального законодавства, зокрема, ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Народження дитини, як юридичний факт, виник на стадії апеляційного перегляду справи, який об'єктивно не існував на момент ухвалення оскаржуваного рішення, та як окрема підстава для задоволення вимог позивачем до суду першої інстанції не заявлялась. Тому апеляційний суд відхиляє відповідні посилання сторони позивача та роз'яснює йому право звернутися до суду з окремим позовом про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування чого навести відповідні підстави (народження дитини), що за усталеною практикою може бути самостійною підставою для перегляду розміру аліментів визначених судом.

Щодо наданих стороною позивача доказів на підтвердження матеріального стану матері дитини - ОСОБА_4 Апеляційний суд звертає увагу на те, що за загальним правилом докази в справі подаються сторонами на стадії розгляду справи судом першої інстанції. Лише у виключних випадках, передбачених законом, докази, за умови відповідного обґрунтування, можуть подаватися сторонами на стадії апеляційного перегляду справи. За обставинами даної справи докази, які були подані стороною позивача, могли бути враховані апеляційний судом лише в тому випадку, якщо, за умови наявності належних підстав та відповідних доказів, вирішувалося б питання визначення частки зменшення встановленого розміру аліментів з відповідним врахуванням розміру доходів обох з батьків. Однак, оскільки питання щодо частки розміру аліментів апеляційним судом не вирішувалось, відповідні докази до уваги не приймаються.

Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого законодавства, встановлені обставини справи, оскільки підстави для задоволення позовних вимог відсутні, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- задовольнити частково.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 19 березня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 18 лютого 2019 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

06.02.2019 року м. Одеса