Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 760/23113/13-ц

провадження № 61-38687 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Гулька Б. І., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», Міністерство юстиції в особі Департаменту державної виконавчої служби, ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Капіталь Груп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2018 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Болотова Є. В., Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» (далі ТОВ «Укрспецторг Групп»), Міністерства юстиції в особі Департаменту державної виконавчої служби, ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Капіталь Груп» (далі ТОВ «Фінансова компанія Капіталь Груп»), про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів та свідоцтва про право власності на житлове приміщення.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2010 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 солідарно стягнуто на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2007 року, яка станом на 06 жовтня 2009 року становила 5 725 965,89 доларів США, що за курсом Національного Банку України еквівалентно 45 864 986,68 грн, 1 100,00 грн штрафу за невиконання зобов`язань та вирішено питання про розподіл судових витрат. На виконання вказаного судового рішення 20 травня 2011 року видано виконавчий лист № 2-3722/2010.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 27 травня 2011 року відкрито виконавче провадження № 26751228, у межах якого 10 лютого 2012 року складено акт арешту та опису належної їй на праві власності квартири

АДРЕСА_1 .

01 липня 2013 року між Державною виконавчою службою та ТОВ «Укрспецторг Групп» укладено договір, за умовами якого товариство зобов`язалось продати вказану квартиру.

25 липня 2013 року торги з реалізації спірної квартири за стартовою ціною 786 500,00 грн не відбулись, у зв`язку з чим 02 серпня 2013 року проведено уцінку квартири на 25 відсотків та визначено її вартість у розмірі 589 875,00 грн.

Повторні торги, призначені на 28 серпня 2013 року, також не відбулись, наслідком чого стала повторна уцінка майна на 50 відсотків, за результатами якої ціна квартири становила 393 250,00 грн.

04 жовтня 2013 року відбулись повторні прилюдні торги з реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , переможцем яких визнано ОСОБА_2 , ціна продажу нерухомого майна - 393 400,00 грн.

Посилаючись на те, що прилюдні торги були проведені з порушеннями, що призвели до зменшення можливості участі в торгах потенційних покупців та вплинули на формування ціни реалізації майна, що порушило її право на погашення боргу за рахунок продажу майна за найкращою ціною, позивач із урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсними прилюдні торги, що відбулися 04 жовтня 2013 року, з продажу однокімнатної квартири

АДРЕСА_1 ; протокол проведення прилюдних торгів від 04 жовтня 2013 року № 11-1103/13; акт від

10 жовтня 2013 року № 792/5-1 про проведення прилюдних торгів від 04 жовтня 2013 року, затверджений начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Черноволовим В. А. про реалізацію вищевказаної квартири; свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; застосувати реституцію, як наслідок недійсності прилюдних торгів, що відбулися 04 жовтня 2013 року з продажу спірної квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що положеннями статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» прямо передбачена можливість проведення прилюдних торгів з реалізації майна після повторної уцінки. Право на погашення боргу за рахунок майна за найвищою ціною, ОСОБА_1 мала можливість захистити під час проведення оцінки її майна у порядку, передбаченому статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження», яку позивач не оскаржувала.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Солом`янського районного суду

м. Києва від 29 січня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири

АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності

ОСОБА_1 , проведені 04 жовтня 2013 року ТОВ «Укрспецторг Групп», протокол №11-1103/13.

Визнано недійсним протокол №11-1103/13 проведення прилюдних торгів

від 04 жовтня 2013 року з продажу квартири

АДРЕСА_1 , складений

ТОВ «Укрспецторг Групп».

Визнано недійсним акт №792/5-1 від 10 жовтня 2013 року державного виконавця державної виконавчої служби України про реалізацію квартири АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_2 , як переможця прилюдних торгів, на квартиру

АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н. М. 23 жовтня 2013 року, зареєстроване у реєстрі за № 4999.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що проведення третіх прилюдних торгів, передбачених частиною другою статті 49 Закону України «Про іпотеку», не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки прилюдні торги проводились на виконання рішення суду про стягнення заборгованості шляхом продажу арештованого, а не іпотечного майна, а відтак до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі Тимчасове положення), якими не передбачено можливість проведення третіх торгів. За таких обставин процедура проведення прилюдних торгів є порушеною, що є підставою для визнання їх недійсними.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2018 року, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2018 року та залишити в силі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що висновок апеляційного суду про те, що Тимчасовим положенням не передбачено проведення прилюдних торгів втретє грунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, оскільки вказане положення затверджено на виконання статей 61, 66 Закону України «Про виконавче провадження» та діяло до прийняття Закону України «Про порядок проведення прилюдних торгів», Закону України «Про здійснення операцій з нерухомим майном», якими встановлено порядок проведення торгів. Частиною п`ятою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено проведення державним виконавцем уцінки майна, не реалізованого на умовно перших торгах, та повторної уцінки майна, яке не було реалізовано на умовно других торгах. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на умовно третіх торгах, лише тоді державний виконавець повідомляє про це стягувача та пропонує йому вирішити питання про залишення цього майна за собою. Таким чином, з 09 березня 2011 року процедура реалізації майна за новою редакцією Закону України «Про виконавче провадження» була доповнена механізмом проведення повторної оцінки майна та наступного проведення прилюдних торгів, що своїм рахунком фактично є третіми. Оскільки Закон України «Про виконавче провадження» має вищу юридичну силу ніж Тимчасове положення, яке не приведено у відповідність з положеннями цього закону, то саме його приписи підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Всупереч наведеному, апеляційний суд застосував пункт 7.3 Тимчасового положення, а не акт вищої юридичної сили. Безпідставними є також посилання апеляційного суду на застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин Закону України «Про іпотеку», оскільки у рішенні суду відсутні будь-які посилання на цей закон та про належність спірного майна до іпотечного.

Апеляційний суд безпідставно визнав недійсним свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно, видане ОСОБА_2 , як переможцю прилюдних торгів, оскільки у випадку залишення оскаржуваного судового рішення без змін, ОСОБА_2 матиме право на повернення грошових коштів за недійсним правочином. При цьому у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», на рахунок якого була перерахована основна частина грошових коштів з реалізації спірної квартири, оголошено про початок процедури ліквідації, строк для пред`явлення вимог до якого закінчився, що унеможливлює повернення належних йому грошових коштів. Крім того, на момент придбання з прилюдних торгів квартира перебувала у непридатному для проживання стані, ОСОБА_2 виконав у ній значний обсяг ремонтних робіт та в ній більше п`яти років проживає його син зі своєю родиною.

Станом на момент розгляду цієї справи відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлені судами фактичні обставини справи

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 06 жовтня 2009 року становила 5 725 965, 89 доларів США, що за курсом Національного Банку України складає 45 864 986, 68 грн, штраф у розмірі

1 100,00 грн та судові витрати. На виконання зазначеного судового рішення,

20 травня 2011 року видано виконавчий лист №2-3722/2010.

27 травня 2011року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження за № 26751228.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 10 лютого 2012 року складено акт опису та арешту однокімнатної квартири

АДРЕСА_2 (з 15 грудня 2015 року -

пр . В. Лобановського) у м. Києві , яка належить на праві власності поручителю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 04 лютого 2008 року.

09 квітня 2013 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України визначено експерта - суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні №ВП 26751228 - ТОВ «Оціночна компанія «ВЕГА», якою 13 травня 2013 року складено звіт незалежної експертної оцінки спірної квартири, а саме -786 500, 00 грн.

01 липня 2013 року ТОВ «Укрспецторг Групп» передано квартиру АДРЕСА_1 для реалізації на прилюдних торгах у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року №42/5, та іншими нормативно-правовими актами.

08 липня 2013 року ТОВ «Укрспецторг Групп» опубліковано повідомлення про проведення 25 липня 2013 року прилюдних торгів за стартовою ціною

786 500,00 грн, однак торги не відбулись у зв`язку з відсутністю зареєстрованих покупців.

02 серпня 2013 року проведено уцінку квартири на 25 відсотків та визначено її вартість у розмірі 589 875, 00 грн. Повторні прилюдні торги призначено на

28 серпня 2013 року, які також не відбулися у зв`язку з відсутністю зареєстрованих покупців.

05 вересня 2013 року здійснено повторну уцінку спірної квартири на 50 відсотків та визначено її ринкову вартість у розмірі 393 250, 00 грн. Повторні (треті) прилюдні торги призначено на 04 жовтня 2013 року.

Відповідно до протоколу з реалізації арештованого нерухомого майна

від 04 жовтня 2013 року №11-1103/13 проведення прилюдних торгів, переможцем прилюдних торгів визнано ОСОБА_2 , який запропонував найвищу ціну - 393 400,00 грн.

10 жовтня 2013 року начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України затверджено акт №792/5-1 про проведення прилюдних торгів, складений старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, у якому зазначено про повне надходження на рахунок Державної виконавчої служби України грошових коштів, внесених переможцем прилюдних торгів ОСОБА_2

23 жовтня 2013 року ОСОБА_2 , на підставі зазначеного акта отримав свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України, одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону.

Умови та порядок примусового виконання рішень судів на час виникнення спірних правовідносин визначалися Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (у редакції від 11 серпня 2013 року), Інструкцією про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999 року, та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня

1999 року № 68/5 (у редакції від 24 грудня 2012 року).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що Тимчасовим положенням не передбачено проведення прилюдних торгів втретє, якщо перші та другі торги не відбулись, а тому наявні підстави для визнання їх недійсними. На підтвердження свого висновку послався на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 03 червня 2015 року у справі

№ 6-72 цс15.

Такий висновок апеляційного суду є помилковим, оскільки ним не було ураховану чинну редакцію статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» на момент проведення прилюдних торгів та правого висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2411 цс 15, у якому фактично змінено правове регулювання даних правовідносин та зазначено про можливість призначення повторних прилюдних торгів з реалізації арештованого майна з його уцінкою не більш як на

50 відсотків початкової вартості майна, які за своєю черговістю фактично є третіми.

Відповідно до частин першої, третьої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі якщо майно не реалізовано у місячний строк з дня проведення уцінки, воно повторно уцінюється, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна (частина п`ята статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Зважаючи на викладене та урахувавши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушень його цивільних прав, свобод та охоронюваних законом інтересів під час проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, за захистом яких він звернувся до суду, суд першої інстанції дійшов законного та обгрунтованого висновку про те, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна були проведені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання прилюдних торгів недійсними та всі інші позовні вимоги, які є похідними від вимоги про визнання недійсними прилюдних торгів, не підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи, що апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, постанова Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2018 року підлягає скасуванню, з залишенням у силі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини першої вказаної статті).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає задоволенню, сплачений за її подання судовий збір у розмірі 487,20 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2018 року скасувати, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 487,20 грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: Б. І. Гулько

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик