Номер провадження: 22-ц/813/1212/19
Номер справи місцевого суду: 520/9851/18
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2018 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого житлового будинку та скасування рішень про державну реєстрацію прав,

встановив:

03 серпня 2018 року Одеська міська рада (далі - ОМР) звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси матеріали справи за позовом ОМР до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на будинок, а також відшкодування матеріальної шкоди передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси (а.с. 52-53).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17 вересня 2018 року було відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено справу в загальному порядку на 24.10.2018 року (а.с. 61).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року провадження у справі за позовом ОМР до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого житлового будинку та скасування рішень про державну реєстрацію прав було закрито.

В апеляційній скарзі ОМР ставить питання щодо скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року та постановлення нової - про направлення справидля продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 31.05.2019 року, на 15.00 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 107, 108, 111-113).

При цьому відповідач ОСОБА_1 викликався до суду апеляційної інстанції неодноразово за адресою місця його реєстрації (а.с.55), однак поштова кореспонденція проверталась до суду з відміткою про те, що поштова кореспонденція йому не вручена через закінчення строку вручення (а.с.102-105, 111-113).

З цих підстав, та з врахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в якій справа перебуває на розгляді вже майже пів року, колегія суддів повідомила відповідача ОСОБА_1 про час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, за 10 дів до дати судового засідання, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с.109-110).

Однак, не дивлячись на це, учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились.

В свою чергу представник ОМР 20.02.2019 року надав суду заяву про розгляд його апеляційної скарги в його відсутність (а.с.94).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17, зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення відповідачем ОСОБА_1 своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 03.06.2019 року.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що провадження у справі за позовом ОМР підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

В одній позовні заяві може бути об`єднано декілька позовних вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної) відповідно до ч.1 ст.188 ЦПК України.

Як вбачається з позовної заяви, основною позовною вимогою ОМР є зобов`язання ОСОБА_1 знести за власний рахунок самовільно побудований житловий будинок загальною площею 175,1 кв.м., житловою площею 99,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 та знести житловий будинок загальною площею 56,2 кв.м, житловою 37,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідно до положень статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, розрахунок якої може бути проведений експертами за умови доступу до спірних об`єктів при призначенні судом відповідної судової будівельно-технічної експертизи, основна позовна вимога про стягнення з відповідача на користь територіальної громади міста Одеси в особі ОМР матеріальної шкоди буде заявлена позивачем після її проведення відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, про що зазначено у позові.

Вищевказаний позов ОМР також містить дві похідні позовні вимоги про:

скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. від 04.03.2017 року, індексний номер рішення: 34144102, за яким право власності на будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 ;

скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. від 04.03.2017 року, індексний номер рішення: 34144181, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав,інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», визначено, що відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Таким чином, позивачем фактично оскаржується правомірність набуття відповідачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, шляхом його знесення, тобто вирішується спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією права власності на будівлі, а не фактичні адміністративно - управлінські функції державного реєстратора, який приймає рішення і проводить державну реєстрацію, а отже такий спір не має ознак адміністративного та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.04.2018 р., справа № 817/1048/16 (ЄДРСРУ № 73304854) та в постанові від 14.03.2018 р., справа № 396/2550/17 (ЄДРСРУ № 72850788), які (постанови) згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні бути враховані судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позов ОМР правильно подано в порядку цивільного судочинства, оскільки спір є цивільно-правовим, так як стосується правомірності набуття відповідачем цивільного права.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого житлового будинку та скасування рішень про державну реєстрацію прав скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра