П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М. із секретарем судового засідання Гавор В.Б., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2019 року, повний текст якого складено 20 березня 2019 року, ухвалене в приміщенні того ж суду у складі судді Рум?янцевої Н.О., по справі № 489/297/19, провадження № 22-ц/812/879/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Інгульський відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_3 про звільнення майна з під арешту,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна, а саме: стіл обідній, довжина в складеному стані 1,5 м., з вставкою 0,35 м., висотою 0,75 м., коричневого кольору, який описано та арештовано постановою Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 20 грудня 2018 року у рамках зведеного виконавчого провадження ЗВП № 53346902.

Мотивував свої вимоги тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.09.2006 року.

20 грудня 2018 року заступником начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2220, виданого 20.11.2007 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , здійснено виконавчі дії за вищевказаною адресою, за наслідками яких складено постанову про опис та арешт майна боржника, до складу якого включений серед інших предметів стіл обідній, який був придбаний ним 27.12.2017 року в меблевому салоні «Тамара» м. Миколаєва, та що підтверджується товарним чеком. Зазначена інформація була доведена до відома державного виконавця, до постанови про опис та арешт майна боржником внесені відповідні зауваження. Державним виконавцем здійснено оцінку описаного та арештованого майна, про що складено акт визначення вартості майна від 04.01.2019 року ( а.с. 2-3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Інгульський відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_3 про звільнення майна з під арешту (а.с. 71-73).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач пред`являючи позов про зняття арешту з майна, не заявив вимогу про визнання за ним права власності на це майно, не зазначав особу, в інтересах якої накладено арешт, в якості відповідача по справі, а тому позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що висновок суду про те, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту не ґрунтується на положеннях діючого законодавства та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки позивач є власником майна на підставі вчиненого усного правочину, і має підтверджуючи документи. Тому відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає можливість прийняття судового рішення про зняття арешту з майна без вирішення питання визнання права власності (а.с. 75-80).

У відзиві на апеляційну скаргу заступник начальника відділу ГТУЮ у Миколаївській області Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Іванченко І.В. зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Надана позивачем копія квитанції не є належним та достовірним доказом та не підтверджує право власності позивача на описане майно, у зв`язку з тим що, не можна ідентифікувати майно, відносно якого позивачем надано квитанцію, як майно, яке було описано та арештовано 20.12.2018 року. Крім того, в постанові про опис та арешт майна боржника роз`яснено положення ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до якого особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с. 89-93).

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає наведеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.09.1996 року.

В Інгульському відділі державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 53346902, до складу якого входить: виконавчий лист № 2-1424 виданий 02.04.2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 231679,08 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції 3% річних за користування коштами 26916,94 грн. та судових витрат 1820,00 грн.; виконавчий лист № 2-2220 виданий 20.11.2007 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення боргу у розмірі 331746,05 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ; виконавчий лист № 2-2714 виданий 21.11.2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму збитків від інфляції за період з 01.08.2009 року по 01.05.2011 року у розмірі 84063,67 грн., 3% річних у сумі 21740,60 грн. та судовий збір у розмірі 1058,04 грн., інформаційно - технічне забезпечення у сумі 120,00 грн.

20 грудня 2018 року заступником начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.12.2018 року, описано та накладено арешт на майно, а саме: стіл обідній, довжина в складеному стані 1,5 м., з вставкою 0,35 м., висотою 0,75 м., коричневого кольору; люстра з п`ятьма плафонами; годинник настінний; стільці сірого кольору м`які у кількості 4 шт.; обігрівач марки Saturn; стіл письмовий коричневого кольору; крісло з дермонтиновим покриттям чорного кольору; стілець коричневого кольору; вазон пластиковий, світло - зеленого кольору; люстра з трьома плафонами. ОСОБА_2 внесено зауваження щодо того, що описане майно не належить йому, а належить іншій особі - ОСОБА_1 , який є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до товарного чеку від 27.12.2017 року, в меблевому салоні «Тамара» ОСОБА_1 сплачено грошові кошти у сумі 8400 грн. за стіл обідній «Олівія» горіх (1,5+0,35).

Згідно акту визначення вартості майна від 04.01.2019 року, вартість столу обіднього, довжина в складеному стані 1,5 м., з вставкою 0,35 м., висотою 0,75 м., коричневого кольору, становить 4000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що по справі доведено належність спірного описаного предмета позивачу, але ним не вірно обрано спосіб захисту свого порушено права, а саме: ним не заявлялись вимоги про визнання права власності на спірний предмет, крім того, не заявлено позов до особи, в інтересах якої накладено арешт.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам норм матеріального і процесуального права.

Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таке право передбачено статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 2 та п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Оскільки згідно зі статтею 188 ЦПК позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем позов до особи, в інтересах якої накладено арешт, не заявлено. Про необхідність заявити клопотання про притягнення вказаної особи до участі в справі в якості відповідача зазначав у поясненнях третя особа ОСОБА_3 (а.с. 64-65), але в запереченнях на ці пояснення позивач ОСОБА_1 з ними не погодився (а.с. 67-69).

Відповідно до вимог частини другої статті 51 ЦПК України право визначити відповідача по справі належить позивачу, без його клопотання суд не може за своєю ініціативою провести заміну відповідача чи притягнути до участі в справі іншого відповідача.

Отже, даний позов пред`явлено не до всіх осіб, які мають бути відповідачами по справі, що є самостійною і достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

За такого колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 375 ЦПК України його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 367, 375, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2019 року