Постанова

Іменем України

25 квітня 2019 року

місто Київ

справа № 581/688/16-ц

провадження № 61-23353св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Липоводолинський районний центр зайнятості,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Липоводолинського районного центру зайнятості на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Бойка В. Б., Кононенко О. Ю., Семеній Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Липоводолинський районний центр зайнятості 14 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 незаконно отриманої допомоги з безробіття в сумі 5 746, 28 грн.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 17 липня 2015 року ОСОБА_4 на підставі її заяви надано статус безробітного. За результатами обміну інформацією з Пенсійним фондом України встановлено, що на момент реєстрації відповідач перебувала в цивільно-правових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») на підставі договору про надання послуг. Тому 16 лютого 2016 року на підставі акта розслідування видано наказ та запропоновано відповідачу повернути грошові кошти в добровільному порядку, що відповідачем зроблено не було. Відповідач не виконала свій обов'язок щодо необхідності своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення, та не повідомила про зазначений факт, а тому нарахування виплати з безробіття ОСОБА_4 є незаконним, нараховані та виплачені грошові кошти підлягають поверненню позивачу.

Стислий виклад заперечень відповідача

ОСОБА_4 позов не визнала та пояснила, що дійсно перебувала в цивільно-правових відносинах із ПрАТ «СК «Провідна» та виконувала обов'язки страхового агента, але 17 липня 2015 року спочатку припинила відносини із зазначеною страховою компанією, розірвавши договір, а потім звернулась до Липоводолинського районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного. При зверненні надавала копію договору про припинення дії цивільно-правового договору, але він не був взятий до уваги.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 грудня 2016 року у задоволенні позову Липоводолинського районного центру зайнятості відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що встановленими та доведеними обставини про існування цивільно-правових договірних відносин між ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «Провідна», які станом на час звернення 17 липня 2015 року до Липоводолинського районного центру зайнятості про надання їй статусу безробітного були припиненими, а після реєстрації відповідача як безробітного та призначення допомоги з безробіття відповідач не укладала цивільно-правових договорів, у зв'язку з чим обов'язок інформувати про це позивача відсутній, через що отримана ОСОБА_4 допомога з безробіття не може вважатися отриманою незаконно.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу Липоводолинського районного центру зайнятості відхилено. Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, додатково зазначив, що представник центру мав можливість та повинен був перевірити повноту поданих даних та документів, надати громадянину вичерпні роз'яснення щодо заповнення документів, у тому числі і в частині попередньої роботи.

Підставою для припинення виплат та зняття ОСОБА_4 з реєстрації як безробітної стало не встановлення факту перебування відповідача у цивільно-правових відносинах з ПрАТ «СК «Провідна» за договором доручення, а її особиста заява про припинення реєстрації як безробітної.

Враховуючи те, що у справі не зібрано доказів умисного неподання ОСОБА_4 відомостей, які, в свою чергу, вплинули на призначення їй допомоги з безробіття, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача отриманої нею в спірний період допомоги.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Липоводолинський районний центр зайнятості просить скасувати рішення Апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. За твердженнями заявника, апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, не врахував, що під час реєстрації ОСОБА_4 не надала до центру зайнятості цивільно-правовий договір, укладений з ПрАТ «СК «Провідна», а також акт виконаних робіт, що суперечить Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 (далі - Порядок), відповідно до якого реєстрація проводиться за умови пред'явлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості). Відповідач не надала належних доказів надання цивільно-правового договору та акта виконаних робіт до центру зайнятості, у персональній картці № 00003 ОСОБА_4 своїм підписом підтвердила, що останнім її робочим місцем було Філія - Сумське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Також заявник зазначає, що апеляційним судом неправильно застосовано правила статей 4, 44 Закону України «Про зайнятість населення» щодо відповідальності за достовірність поданих центру зайнятості відомостей про безробітного.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 17 липня 2015 року ОСОБА_4 звернулася із письмовою заявою до Липоводолинського районного центру зайнятості про надання їй статусу безробітного.

Відповідно до витягу із наказів Липоводолинського районного центру зайнятості: від 17 липня 2015 року № НТ 150717 - ОСОБА_4 надано статус безробітної; від 24 липня 2015 року № НТ 150724 - ОСОБА_4 призначено допомогу із безробіття; від 27 липня 2015 року № НТ 150727 - розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю; від 11 січня 2016 року № 160111 - припинено виплату із безробіття та реєстрацію як безробітної.

Згідно з наказом Липоводолинського районного центру зайнятості від 16 лютого 2016 року № 7 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_4» запропоновано ОСОБА_4 добровільно повернути 5 746, 28 грн отриманої допомоги по безробіттю.

Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 6, складеним Липоводолинським районним центром зайнятості 26 лютого 2016 року, встановлено факт, що ОСОБА_4 при реєстрації на облік підписувала заяву, що ніде не працює, але на 8-й день при призначенні допомоги із безробіття за результатами обміну інформації з Пенсійним фондом України з'ясовано, що вона працює в ПрАТ «СК «Провідна». Відповідно до згаданого акта у період з 24 липня 2015 року до 04 січня 2016 року Дахно О. І. була нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 5 746, 28 грн.

Також судами встановлено, що 12 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та «СК «Провідна» укладено цивільно-правовий договір про надання послуг, а саме договір доручення № 50034/1916/14, за умовами якого повірений ОСОБА_4 набуває статусу страхового агента та за винагороду зобов'язується укладати договори страхування (поліси), проводити консультаційну та роз'яснювальну роботу серед потенційних споживачів страхових послуг.

Згідно з додатковим договором № 1-А до договору доручення від 12 лютого 2014 року № 50034/1916/14 договір доручення від 12 лютого 2014 року № 50034/1916/14 розірвано.

Відповідно до листа ПрАТ «СК «Провідна» від 24 березня 2016 року

№ 23-07/3763 ОСОБА_4 надавала компанії послуги страхового агента згідно з договором доручення від 12 лютого 2014 року № 50034/1916/14 до 17 липня 2015 року. За період надання послуг ОСОБА_4 отримала дохід у вигляді комісійної винагороди в сумі 1 922, 84 грн, з якої утримані податки. Комісійна винагорода востаннє була нарахована в червні 2015 року.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції Закону України від 17 червня 2015 року № 534-VIII, далі - Закон України

«Про зайнятість населення») безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. Безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (пункт 1 частини першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»)

Відповідно до пункту 3 Порядку реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні (далі - реєстрація), проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування. Під час проведення реєстрації працівник центру зайнятості заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі державної служби зайнятості персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім'я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість населення», підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінсоцполітики.

Підставами для відмови у наданні статусу безробітного є: 1) відсутність на дату звернення до центру зайнятості документів, зазначених у пунктах 3 і 4 цього Порядку; 2) встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення роботодавця про працевлаштування особи; 3) подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»; 4) письмова відмова особи від пропозиції підходящої роботи; 5) невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про відмову у працевлаштуванні відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування; 6) неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців дев'ятнадцятого - двадцять першого підпункту 1 пункту 37 цього Порядку.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

Згідно із частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстрованій в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застраховані особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум не є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі відсутності недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14.

З урахуванням викладеного суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги із безробіття.

Дослідивши зібрані у справі докази, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що на момент подання заяви про надання статусу безробітного ОСОБА_4 розірвала договір з ПрАТ «СК «Провідна», а тому набула право звернутись до центру зайнятості із зазначеною заявою. У зв'язку із цим відсутні підстави вважати, що позивач обманним шляхом отримувала допомогу із безробіття.

Заявником під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій не доведено належними та допустимими доказами, що незазначення ОСОБА_4 відомостей про укладення з ПрАТ «СК «Провідна» договору доручення, який на момент звернення до центру зайнятості був розірваний, порушило права заявника, а також було б підставою для відмови у наданні статусу безробітного.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин із дотриманням норм процесуального права, інших доводів незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення у касаційній скарзі не наведено, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Оскаржуване судове рішення переглядалось Верховним Судом в межах доводів касаційної скарги, інші обставини справи судом касаційної інстанції не перевірялися.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Липоводолинського районного центру зайнятості залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик