КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3557/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Топольський В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року у складі судді Лазаренко В.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Міськінвестжитлобуд», третя особа Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» про визнання майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Дочірнього підприємства «Міськінвестжитлобуд» (далі - ДП «Міськінвестжитлобуд»), третя особа Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - ПрАТ «ХК «Київміськбуд») про визнання майнових прав.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами у справі за вищевказаним позовом, провадження у справі закрито.

Не погодившись із ухвалою суду, третя особа ПрАТ «ХК «Київміськбуд» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано того, що ПрАТ «ХК «Київміськбуд» є стороною договору №6 у редакції від 05 липня 2010 року. Вважає, що судом порушено приписи законодавства щодо рівності сторін, оскільки ПрАТ «ХК «Київміськбуд» не було ознайомлено із текстом мирової угоди. Вважає, що затверджена мирова угода впливає на права та охоронювані законом інтереси ПрАТ «ХК «Київміськбуд».

ОСОБА_3 надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «ХК «Київміськбуд», у якому вказує, що останній не наводить норм матеріального права, що були порушені судом першої інстанції. Вважає, що «ХК «Київміськбуд» не пояснює як саме його участь у договорі з ДП «Міськінвестжитлобуд» унеможливлює укладання мирової угоди. Також вказує, що положеннями статті 207 ЦПК України не встановлено обов'язку направлення тексту мирової угоди третім особам.

ДП «Міськінвестжитлобуд» також надало суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що укладена мирова угода не стосується прав та обов'язків ПрАТ «ХК «Київміськбуд».

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив із положень статті 207 ЦПК України, і вказав, що мирова угода стосується виключно прав і обов'язків сторін у справі, не виходить за межі предмета позову, і не порушує прав третіх осіб.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у вересні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ДП «Міськінвестжитлобуд», третя особа ПрАТ «ХК «Київміськбуд» про визнання майнових прав, у якому просив визнати за ним, як за новим кредитором замість первісного кредитора ДП «Міськінвестжитлобуд» у зобов'язаннях, що виникли з Договору між ДП «Міськінвестжитлобуд» і АТ ХК «Київміськбуд» від 11 вересня 2006 року №6 (в редакції додаткового договору від 05 липня 2007 року), майнові права на наступну частину житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового призначення та паркінгом на земельній ділянці, розташованій за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 109,15 кв. м. на 5 поверсі; 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 57,90 кв. м. на 5 поверсі; 3-кімнатна квартира № 25 загальною площею 109,15 кв. м. на 6 поверсі; вбудовані нежитлові приміщення, загальною площею 893,37 кв. м.; машиномісця в підземному паркінгу а кількості 9 (дев'яти) машиномісць за нумерацією з 1 по 9 м/м включно. Судові витрати покласти на відповідача (т.1 а.с.2-5).

30 листопада 2018 року ОСОБА_3 та ДП «Міськінвестжитлобуд» звернулися до суду першої інстанції із спільною заявою про затвердження мирової угоди між ними, відповідно до умов якої позивач відмовляється від стягнення з відповідача на свою користь усіх видів судових витрат, передбачених положеннями глави 8 розділу 1 ЦПК України; відповідач відмовляється від невизнання майнових прав, заявлених позивачем у п.1 прохальної частини позовної заяви (т.2 а.с.115, 116).

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ДП «Міськінвестжитлобуд», третя особа ПрАТ «ХК «Київміськбуд» про визнання майнових прав, на наступних умовах:

Позивач відмовляється від стягнення з відповідача на свою користь усіх видів судових витрат, передбачених положенням глави 8 розділу 1 ЦПК України.

Відповідач відмовляється від невизнання майнових прав, заявлених позивачем у п.1 прохальної частини позовної заяви.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ДП «Міськінвестжитлобуд», третя особа ПрАТ «ХК «Київміськбуд» про визнання майнових прав закрито.

Судом апеляційної інстанції також установлено, що 11 вересня 2006 року між ДП «Міськінвестжитлобуд» та АТ «ХК «Київміськбуд» було укладено договір №6, згідно з яким сторони домовилися направляти свої сили на реалізацію проекту, пов'язаного з будівництвом на земельній ділянці за адресою: вул. Ушинського, 14а, м. Київ, житлового будинку, введення його в експлуатацію та передачею об'єктів інвестування в цьому об'єкті у власність юридичним та фізичним особам.

22 січня 2007 року між ДП «Міськінвестжитлобуд» (цедент) та ОСОБА_3 (цесіонарій) було укладено договір, згідно з яким цедент здійснює відступлення права вимоги, а цесіонарій приймає належне цеденту право вимоги виконання зобов'язання боржника перед цедентом.

Згідно з п.1.4 цього договору, станом на день його підписання, зобов'язання боржника (АТ «ХК «Київміськбуд») перед цедентом (ДП «Міськінвестжитлобуд»), що випливають з інвестиційного договору, укладеного 11 вересня 2006 року між цедентом і боржником, стосовно передачі частини площ у житловому будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_2 повністю не виконані.

Також установлено, що 05 липня 2010 року між ДП «Міськінвестжитлобуд», ОСОБА_3 з однієї сторони та АТ «ХК «Київміськбуд» з іншої сторони було укладено додатковий договір до договору від 11 вересня 2006 року №6, згідно з яким сторони підтвердили та визнали право позивача на отримання від АТ «ХК «Київміськбуд» виконання вимог та зобов'язань згідно з договором від 11 вересня 2006 року №6.

Згідно з п.2.6 договору від 11 вересня 2006 року №6 (в редакції додаткового договору від 05 липня 2010 року) АТ «ХК «Київміськбуд» (боржник) зобов'язався передати ДП «Міськінвестжитлобуд» (первісному кредитору) майнові права, а після введення в експлуатацію житлового будинку за адресою: вул. Ушинського, 14а, м. Київ (будівельна адреса), та підписання акта приймання-передачі виконаних робіт та послуг - право власності на наступну частину цього житлового будинку: 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 109,15 кв. м, на 5-му поверсі; 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 57,90 кв. м, на 5-му поверсі: 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 109,15 кв. м, на 6-му поверсі; вбудовані нежитлові приміщення, загальною площею 893,37 кв. м; машиномісця в підземному паркінгу в кількості дев'яти машиномісць за нумерацією з 1 по 9 машиномісце включно.

Листом від 17 вересня 2014 року ДП «Міськінвестжитлобуд» повідомило ОСОБА_3 про те, що ДП «Міськінвестжитлобуд» прийняв рішення не визнавати перехід майнових прав первісного кредитора до нового з тих підстав, що договір від 22 січня 2007 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., робоче місце якого розташовано по вул. Пирогова, 2 у Шевченківському районі м. Києва, таким чином нотаріус не мав права посвідчувати вказаний договір.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.3.6 додаткового договору до договору від 11 вересня 2006 року №6, укладеного 05 липня 2010 року між ДП «Міськінвестжитлобуд», ОСОБА_3 з однієї сторони та АТ «ХК «Київміськбуд» з іншої, ДП «Міськінвестжитлобуд» зобов'язано оформити та надати до введення об'єкта в експлуатацію АТ «ХК «Київміськбуд» відповідно до п.2.6 договору акти приймання-передачі виконаних робіт та послуг, визначених п.2.2 цього договору, відповідно до якого вартість виконаних ДП «Міськінвестжитлобуд» робіт та послуг буде дорівнювати вартості майнових прав, які належить отримати ДП «Міськінвестжитлобуд» від АТ «ХК «Київміськбуд» (т.1 а с.29).

Крім того, відповідно до п.5.2 зазначеного договору ДП «Міськінвестжитлобуд» має право за виконання функцій, визначених п.2.2 договору, отримати майнові права, а після введення об'єкта в експлуатацію - право власності у розмірі, вказаному в п.2.6 договору, за умови підписання акта приймання-передачі виконаних робіт та послуг (а. с. 31).

Відповідно до частини сьомої статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із частинами першою та другою статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Підстави для постановлення ухвали про відмову у затвердженні мирової угоди і продовження судового розгляду передбачені частиною п'ятою цієї ж статті, відповідно до змісту якої такими підставами є: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до частини другої статті 208 ЦПК України ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції закону від 10 листопада 2018 року) у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Аналіз вищезазначених норм законодавства у сукупності із наявними у матеріалах справи доказами, дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновків про те, що оскільки відсутній підписаний акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) відповідно до п.2.6 договору від 11 вересня 2006 року №6 (в редакції додаткового договору від 05 липня 2010 року), висновок суду першої інстанції про затвердження мирової угоди та відповідності її вимогам закону, в частині відмови від невизнання майнових прав, заявлених позивачем у п.1 (визнання за ОСОБА_3 майнових прав на об'єкти будівництва) прохальної частини позовної заяви є не обґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам закону та порушує права третіх осіб.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що затвердження мирової угоди у справі є прямим порушенням судом першої інстанції майнових прав третьої особи ПрАТ «ХК «Київміськбуд», як сторони договору-забудовника.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що така умова затвердженої мирової угоди як «відповідач відмовляється від невизнання майнових прав» є невиконуваною, оскільки відповідач має право визнати або заперечувати проти визнання відповідних майнових прав за особою.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що постановлення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення на умовах досягнутої домовленості між сторонами є порушенням вимог статті 208 ЦПК України, статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції закону від 10 листопада 2018 року), оскільки таке судове рішення не містить обов'язкових його складових.

Таким чином, оскільки умови мирової угоди не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для затвердження мирової угоди на відповідних умовах.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ПрАТ «ХК «Київміськбуд» заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «25» лютого 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко