Справа № 727/4309/19
Провадження № 4-с/727/75/19
У Х В А Л А
02 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
Головуючого судді Слободян Г.М.
за участю секретаря судових засідань Ільчук М.В.
за участю: представника заявника Калмикової С.С.
Заявник представник «Державного ощадного банку України» від імені якого діє філія - Чернівецьке обласне управління Калмикова С.С. в судовому засіданні скаргу підтримала, посилаючись на обставини зазначені в скарзі, просила вимоги скарги задовольнити.
Особа дії якої оскаржуються: представник Відділу примусового виконання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області старший державний виконавець Самокіщук М.Ю. в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, від останнього до суду поступила заява з клопотання про перенесення слухання справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, проте доказів на підтвердження зазначених обставин не надав.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області Саінчуком Є.В. 10.02.2016 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого проваджена №50118895 (а.с.7).
Заявник Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» 08.04.2019 р. отримали Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.04.2019 р., винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої службі Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Самокіщуком М.Ю. (а.с11).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене ст.43 Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.
Проте, станом на день повторного подання на виконання виконавчого листа (29.01.2016 р.) діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р., в якому була відсутня норма щодо сплати авансового внеску, а тому направлення 11.03.2019 р. на адресу стягувача вимоги державного виконавця провести додаткове авансування на витрати по виготовленню звіту про оцінку вартості нерухомого майна є незаконним та таким, що суперечить законодавству.
У відповідності до ст.74 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».
Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 цього Закону).
У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Вказані обставини свідчать про не належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Разом з тим, 04.04.2019 р. винесено старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої службі Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Самокіщуком М.Ю. постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, (а.с11), зі змісту якого вбачається, що виконавчий документ повертається на підставі ст.37 ч.1 п.4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбаченого ст.43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.
Статтею 37 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
У відповідності до правової позиції викладеної Верховним судом України у постанові №6-62цс14 від 25.06.2014 року, Закон України «Про виконавче провадження» надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.
З матеріалів справи вбачається, що стягувач не отримував вимогу державного виконавця від 11.03.2019 року провести додаткове авансування на витрати по виготовленню звіту про оцінку ринкової вартості нерухомого майна, доказів цього суду не надано, станом на 12.04.2019 р. на адресу заявника не надходило жодної вимоги чи листа щодо проведення додаткового авансування від Відділу примусового виконання рішень Управління держаного виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області.
Відповідно до п. 2 ст. 56 Закон України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Згідно інформації про виконавче провадження по ВП №50118895 від 11.04.2019 р. винесено постанову від 22.11.2016 р. про накладення арешту майна боржника на все нерухоме майно (а.с.8)
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта №141539742 від 17.10.2018 р. вбачається, що за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відсутнє зареєстроване нерухоме майно ( а.с.9-10).
Статтею 20 п.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання.
У відповідності до інформації про виконавче провадження від 11.04.2019 р. жодних постанов про залучення чи призначення експерта або суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання не було.
За таких обставин, відсутні правові підстави вимоги державного виконавця про проведення додаткового авансування на витрати по виготовленню звіту про оцінку ринкової вартості нерухомого майна, якщо у боржника відсутнє майно, у матеріалах виконавчого провадження відсутні постанови про опис майна та постанови про призначення експерта чи суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, а тому повернення виконавчого документа стягувачу є необґрунтованим, а дії державного виконавця підлягають визнанню незаконними.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
На основі всебічно з`ясованих обставин, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 18, 37, 43, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 451 ЦПК України, -
Скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Чернівецьке обласне управління, особа дії якої оскаржуються: Відділ примусового виконання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області старший державний виконавець Самокіщук М.Ю.; заінтересована особа (боржник) ОСОБА_1 на дії посадової особи - задовольнити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя Слободян Г.М.