ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/888/19 Справа № 201/3287/18 Головуючий у першій інстанції: Антонюк О.А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

29 березня 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14 квітня 2006 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5100,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 36,00% річних з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором, станом на 28.02.2018 року, утворилась заборгованість, в розмірі 59684,45 грн., а саме заборгованість за кредитом - 4599,45 грн., 50186,69 грн. - відсотки за користування кредитом, 1580,00 грн. - пеня та комісія, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2818,31 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену вище заборгованість в загальному розмірі 59684,45 грн. та судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки АТ КБ "ПриватБанк", яке долучене до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між позивачем та ОСОБА_1 14 квітня 2006 року було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки (а.с. 10).

Згідно відзиву відповідача на а.с. 33- 34, він визнає факт отримання кредитного ліміту за вказаним вище кредитним договором у загальному розмірі 5100,0 грн.

Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 23.07.2018 року №30.1.0.0/2-20180613/2720, ОСОБА_1 за умовами вказаного вище кредитного договору було видано картки № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , строком дії перевипущеної картки до квітня 2012 року (а.с. 49). Доказів щодо одержання відповідачем інших кредитних карток за вказаним кредитним договором банком суду не надано.

Отже, останнім днем дії кредитного договору є 30.04.2012 року.

Кредитний договір укладено шляхом підписання заяви, в якій зазначено, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користуванням платіжною карткою, Тарифами, складає між споживачем та банком договір про надання банківських послуг.

Позивачем надано Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача (а.с. 11-18).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 28.02.2018 року, позивачем нарахована заборгованість в розмірі 59684,45 грн., а саме заборгованість за кредитом - 4599,45 грн., 50186,69 грн. - відсотки за користування кредитом, 1580,00 грн. - пеня та комісія, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2818,31 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 6-9).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, встановивши доведеність строку кредитного договору по 30.04.2012 року та непредставлення банком доказів подальшої пролонгації дії даного кредитного договору, - колегія дійшла висновку про безпідставність нарахування позивачем процентів за користування кредитом за межами строку дії кредитного договору, тобто за період з 01.05.2012 року по 28.02.2018 року.

Крім того, необгрунтованою є позовна вимога про стягнення пені та комісії у загальному розмірі 1580,00 грн.Комісія та пеня мають різну правову природу, різні підстави для стягнення, однак банком не надано окремих розрахунків комісії та пені, що свідчить про недоведеність та необгрунтованість даної позовної вимоги.

Встановлено, що даний позов, пред`явлений до суду 29.03.2018 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на позовній заяві (а.с. 3), подано з порушенням, без поважних причин, трирічного строку позовної давності, виходячи з наступного.

Згідно змісту довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 23.07.2018 року №30.1.0.0/2-20180613/2720, строк дії кредитного договору, з врахуванням перевипущеної картки, встановлено до 30.04.2012 року, з погашенням заборгованості періодичними щомісячними платежами.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що заяву про застосування позовної давності відповідачем надано місцевому суду до винесення оскаржуваного рішення - 01.06.2018 року (а.с. 35-36); встановивши, що трирічний строк для звернення до суду закінчився 30.04.2015 року та по вказану дату з 30.04.2012 року відповідач жодних дій на погашення заборгованості не здійснював, -колегія приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача тіла кредиту та процентів за користування кредитом станом на 30.04.2012 року, оскільки трирічний строк позовної давності порушено банком без поважних причин.

Оскільки порушено строк позовної давності щодо основного зобов"язання, пропущено і строк позовної давності за вимогами про стягнення неустойки.

Збільшений строк позовної давності у даному випадку кредитним договором не встановлений, що підтверджується матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що відповідач не подав до місцевого суду заяву про застосування строку позовної давності спростовується матеріалами справи, оскільки ОСОБА_1 в додатках до відзиву за вх. №16311 від 01.06.2018 року було надано також відповідну письмову заяву (а.с.33-36).

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності перервався, у зв`язку з погашенням відповідачем боргу, зокрема, 14.08.2015 року на суму 565,46 грн., 11.11.2016 року на суму 865,20 грн., 13.12.2016 року на суму 20,00 грн., - не приймаються до уваги, адже вказане погашення відбулось поза межами трирічного строку з 30.04.2012 року (кінцева дата дії кредитного договору) по 30.04.2015 року.

Доказів щодо переривання строку позовної давності у вказаний вище період з 30.04.2012 року по 30.04.2015 рокупозивачем не надано, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується матеріалами справи та протоколом судового засідання.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді