Справа № 420/485/18
Провадження № 22-ц/810/164/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Коновалової В.А., Луганської В.М.

за участю секретаря Онопрієнка А.Є.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження,

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 28 січня 2019 року, ухваленого Новопсковським районним судом у складі: судді Проньки В.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості, який мотивував тим, що 25.06.2014 між позивачем ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір №007-12506-250614, згідно якого позивачем було зроблено депозитний вклад в розмірі 75000 грн. під процентну ставку 22,5 процентів річних в строк до 30.06.2015 року.

Після закінчення строку дії договору отримати вчасно свій вклад він не зміг, оскільки знаходився за межами України, а після повернення в вересні 2016 року та відсутністю відповіді з АТ «Дельта Банк» на його вимогу про повернення вкладу, з листа від Фонду гарантування вкладів від 19.09.2017 року йому стало відомо, що АТ «Дельта Банк» перебуває в процесі банкрутства і 20.09.2016 року через банк-агент Фонду «АТ Ощадбанк» позивач нібито отримав свій вклад в повному обсязі через внутрішньодержавну систему термінових переказів «Швидка копійка» від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ТВБВ №10007/0339, що розташоване в м. Бердянськ де саме він і отримав свій вклад через банкомат 24.10.2016 року.

Оскільки позивач 20.09.2016 року не отримував належного йому банківського вкладу з відсотками через свою відсутність на території України, тому із посиланням на вимоги ч. 3 ст. 1068, ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, ст. 2, п. 2 ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» вказані кошти в розмірі 94333,66 грн., що складається з суми вкладу 75000,00 грн. та 19333,66 грн. відсотків за відсотковою ставкою 22,5 % річних за 369 днів.

Від Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

надано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. За результатами проведення службового розслідування від 17.11.2017 на ім`я ОСОБА_1 20.09.2016 здійснено виплату переказу «Швидка копійка» на суму 85295,83 грн. На заяві про видачу готівки від 20.09.2016 присутні підписи ОСОБА_1 Ідентифікація останнього здійснювалась згідно наданих оригіналів паспорту та ІПН, фотографія паспорта відповідала людині, що його надавала, документи не викликали сумніву. АТ «Ощадбанк» є лише банком-агентом, який здійснює виплати відшкодування коштів за вкладами на підставі Загального реєстру вкладників за рахунок коштів Фонду. Кошти були виплачені відповідно до вимог ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, після звірки даних зазначених в оригіналах документів з даними Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, наданими Фондом. В матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права позивача з боку Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банку України», тому просив відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

Від представника позивача надано відповідь на відзив Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якій вважає, що наведені у відзиві доводи не обґрунтовані, тому позивач наполягає на задоволення позовних вимог.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 28 січня 2019 рокув задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами склалися відносини, що регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, і оскільки відповідачем ПАТ «Державний ощадний банк України» було проведено операцію по виплаті коштів вкладнику АТ «Дельта Банк», переказаних Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на ім`я ОСОБА_1 після належним чином проведеної перевірки паспортних даних згідно наданого паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків та в зв`язку з повною відповідністю поєднання результатів перевірки кожного окремого елемента, було прийнято вірне рішення щодо виплати коштів. Тому позивачем не доведено належних та допустимих доказів порушення, невизнання або оспорювання прав позивача з боку відповідача.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що свій вклад через банкомат 24.10.2016 року позивач не отримував, оскільки знаходився на території Російської Федерації, а відповідач помилково, не перевіривши особу, видав вклад ОСОБА_1 невідомому, який скористався особистими даними позивача за підробним паспортом. Обов`язок банку за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа покладений на відповідача в силу ст. 1068 ЦК України, п. 2 ст. 28 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на банк-агент, через який фонд гарантування здійснює виплату гарантованих сум.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2019 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Коротенка Є.В. склад колегії суддів - Коновалової В.А., Луганської В.М.

Апеляційне провадження по справі було відкрито 01 березня 2019 року, ухвалою суду від 14 березня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 26 березня 2019 року о 12-30. 26 березня 2019 року по справі оголошено перерву до 15 квітня 2019 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 26 березня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано з Державної прикордонної служби України дані про перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областями та тимчасово окупованою територією Автономної Республіки Крим в 2014-2016 роках громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 09 січня 2010 року (замінений на паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Новопсковським РВ УДМС України у Луганській області 29 жовтня 2016 року), ІПН НОМЕР_3 , із наданням відповідних документів на підтвердження цього факту. Витребувано з Новопсковського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Луганській області відомості стосовно заміни громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , у 2016 році паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 на паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 та витребувано належним чином засвідчені копії всіх документів на підтвердження такої заміни (у тому числі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 або документів, підтверджуючих його знищення).

15 квітня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача та оголошено перерву до 24 квітня 2019 року на 11.00 год. 24 квітня 2019 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів та по справі оголошено перерву до 07 травня 2019 року. 07 травня 2019 року судове засідання не було проведено у зв`язку з перебуванням у щорічній оплачуваній відпустці головуючого судді Коротенка Є.В.

Згідно розпорядження т.в.о. керівника апарату Савчука О. І. від 10 травня 2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з призначенням на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд ОСОБА_3 , згідно з Указом Президента України «Про призначення суддів Верховного Суду» від 07 травня 2019 року №195/2019.

Справу передано до канцелярії суду для повторного розподілу судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.05.2019 року вилучено суддю Коротенка Є.В. у зв`язку із закінченням терміну повноважень, новий головуючий суддя (суддя-доповідач) Назарова М.В., у складі колегії: - Коновалової В.А., Луганської В.М. Справу призначено до розгляду на 23 травня 2019 року об 11.30.

Від Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню, тому Банк просить рішення залишити без змін.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК УКраїни не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

За змістом статті ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Наведеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1066 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25 червня 2014 року між ПAT «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 007-12506-250614 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для Своїх) у гривнях. Строк залучення банківського вкладу по 30 червня 2015 року. Відповідно до п.п. 1.2, 1.4. Договору сума вкладу складає 75000,00 грн. під 22,5 процентів річних.

02 жовтня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за № 664 відкликано банківську ліцензію та запроваджено ліквідацію АТ «Дельта Банк».

Установлено, що позивача ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Луганській області 09.01.2010 року, іпн НОМЕР_3 було внесено до Загального Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (№ з/п 29672).

20.09.2016 року при зверненні до ТВБВ № 10007/0339 АТ «Ощадбанк» м. Бердянськ особи, яка мала при собі паспорт і ідентифікаційний код на ім`я позивача ОСОБА_1 , з вимогою виплатити гарантовані суми відшкодування за його вкладом, відкритим у АТ «Дельта банк», вказані кошти були перераховані на картковий рахунок та отримані клієнтом через банкомат 24.10.2016 року.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу захисту прав позивача ОСОБА_1 як вкладника банку «Дельта банк», щодо якого розпочато процедуру банкротства, та стягнення з відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» як банку-агенту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заборгованості за договором банківського вкладу, оскільки надані позивачем відомості з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби свідчать про перебування позивача станом на час видачі відповідачем вкладу за межами України і, таким чином, неможливості фізично отримати належні йому кошти.

Оскільки кошти позивачем не отримані, він як споживач банківських послуг просить стягнути належний йому вклад з відповідача, посилаючись на договірний характер відносин між сторонами по справі.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що розглядаючи справу, суд має керуватися передбаченими ст. 13 та 12 ЦПК України принципами диспозитивності (розгляд справи судом не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках) та змагальності сторін (обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень).

Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 року за № 5 визначає предмет позову як конкретну вимогу позивача, а підставу позову - як обставини, які обґрунтовують вимогу.

Із позовної заяви та інших заяв по суті справи, якими є відповідь на відзив, апеляційна скарга позивача, вбачається конкретна вимога позивача, зазначено підстави позову і зміст вимоги, і в даному випадку йдеться саме про захист прав позивача як вкладника банку шляхом стягнення заборгованості за договором банківського вкладу з відповідача як Банку-агенту Фонду.

Тому, переглядаючи справу, колегія суддів зауважує, що згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку-будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки.

Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України "Про захист прав споживачів" та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Пунктом 13 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначається: належна якість товару, роботи або послуги властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

Згідно з п. 2 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року N 516).

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Отже, позивач дійсно є споживачем банківських послуг ПАТ «Дельта Банк», перебуваючи з останнім у договірних правовідносинах, щодо якого розпочато процедуру банкрутства.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI від 23 лютого 2012 року) врегульовано відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, на виконання якого Рішенням виконавчої дирекції Фонду 09.08.2012 року за № 14 затверджено Положення «Про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», яке визначає порядок та черговість відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Положення, Фонд).

Відповідно до ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Вкладник набуває право на одержання гарантованого відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до Положення, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Вкладник має право на одержання граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (п.п. 3, 7 розділу 1 Положення), Фонд складає Загальний реєстр відшкодувань вкладниками для здійснення виплат та здійснює відшкодування коштів за вкладами відповідно до Загального реєстру через банки-агенти (пункті 2, 5, 6 розділу Ш Положення).

Відповідно до п. 1.1 Договору № 1 про здійснення виплат гарантованих сум відшкодувань за Загальним реєстром , укладеним 13 травня 2015 року між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», останній здійснює виплати відшкодувань на підставі Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування. Банк виступає банком-агентом Фонду гарантування. Пунктом 2.1.3 вказаного Договору передбачений обов`язок Фонду перерахувати Банку для виплати гарантованих сум відшкодувань розраховану за Загальним реєстром суму окремими частинами (траншами) у дати та в розмірах, визначених Додатковим договором.

Аналіз наведеного у сукупності свідчить про те, що відповідач як банк-агент Фонду лише здійснює виплати відшкодувань коштів виключно за рахунок коштів Фонду гарантування відповідно до Загального реєстру вкладників.

В даному випадку за умови вже здійсненої відповідачем як банком-агентом виплати за вкладом позивача ОСОБА_1 відповідно до реєстру вкладників, що заперечується останнім, саме у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виникає обов`язок з огляду на його призначення відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідати власним коштом за зобов`язаннями неплатоспроможного та виведеного з ринку банку «Дельта банк», що виникли з договору банківського вкладу та мають договірну природу і на які посилається позивач як на підставу своїх вимог.

Спірні питання щодо правомірності виплати коштів позивача виникають саме між Фондом та ПАТ «Державний ощадний банк України» як банком-агентом Фонду.

Натомість, Фонд до участі у справі не залучений.

Розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 як вкладника, що звертається за захистом своїх прав як споживач банківських послуг шляхом стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, лише за участю ПАТ «Ощадний банк України» як банку-агенту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд першої інстанції неправильно визначився із суб`єктним складом спірних правовідносин та помилково вдався до оцінки правильності дій працівників відповідача під час видачі вкладу позивача.

В силу принципу диспозитивності суд не може за власною ініціативою змінювати суб`єктний склад по справі, а в даному випадку йдеться саме про договірний характер відносин і вимогу про стягнення банківського вкладу, за яким відповідач не є стороною.

Слушними є помилково не взяті до уваги судом першої інстанції заперечення відповідача, що відповідно до п. 9 Статуту АТ «Ощадбанк», затвердженого Кабінетом Міністрів України «Деякі питання діяльності публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 25 лютого 2003 року № 261 (в редакції постанови Кабінету міністрів України від 06 березня 2017 року № 122), Банк не відповідає за зобов`язаннями держави, а держава не відповідає за зобов`язаннями Банку.

Наведене відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення й ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову із зазначених вище підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову з зазначених підстав, колегія суддів не дає оцінки обґрунтованості самого позову, оскільки це може бути зроблено лише під час розгляду справи зі всіма особами, прав, свобод та інтересів яких стосується оскаржуване рішення за заявленими позивачем вимогами.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 28 січня 2019 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 27 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: