Ухвала

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 201/12959/13-ц

провадження №61-3102 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (публічного акціонерного товариства «Омега-Банк»), про визнання недійсним договору факторингу та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Як на підставу пропуску строку ОСОБА_1 посилається на те, що не приймала участі у розгляді зазначеної справи, копію рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року отримала 24 жовтня 2017 року, на підтвердження чого надала заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Також зазначила, що після отримання оскаржуваного судового рішення, нею було підготовлено та подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, проте ухвалою від 10 листопада 2017 року касаційну скаргу повернуто. У грудні 2017 року вона повторно звернулась із касаційною скаргою до Верховного Суду, яку ухвалою від 23 березня 2018 року визнано неподаною та повернуто, з підстав не усунення недоліків касаційної скарги. У червні 2018 року заявник втретє звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, яку ухвалою від 21 грудня 2018 року визнано неподаною та повернуто, з підстав не усунення недоліків касаційної скарги. Крім цього, ОСОБА_1 зазначила, що не мала змоги подати касаційну скаргу раніше у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, та лише у 2017 році, завдяки лікуванню, змогла самостійно звернутися до суду за отриманням інформації щодо розгляду справи, на підтвердження чого надала медичну довідку.

Наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними. Отримання заявником 24 жовтня 2017 року копії оскаржуваного рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року не свідчить про те, що вона не знала чи не могла знати про його наявність протягом тривалого періоду часу (більше 3 років). Посилання ОСОБА_1 на погіршення стану здоров'я, у зв'язку з чим вона не змогла вчасно подати касаційну скаргу, та надана нею медична довідка не свідчать про те, що заявник протягом тривалого часу не мала змоги подати касаційну скаргу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Невиконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку касаційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи зазначене, наведені у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження підстави пропуску такого строку є неповажними.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, заявнику слід звернутись до суду касаційної інстанції з клопотанням про поновлення строку касаційного оскарження, у якому навести поважні підстави для поновлення такого строку та надати докази для їх підтвердження.

Крім цього, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до підпункту 1 частини пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ціна позову цій справі становить 5 097 482 грн 68коп.

Станом на 1 січня 2013 року розмір мінімальної заробітної плати буввстановлений у розмірі 1 147 грн.

Враховуючи викладене, заявник за подання касаційної скарги має сплатити

6 882 грн судового збору або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача:

Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої та частини третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підстав пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження, наведені у клопотанні ОСОБА_1, неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 22 березня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали заявнику буде відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта