ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року

м.Суми

Справа №585/462/18

Номер провадження 22-ц/816/2336/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , третьої особи приватного нотаріуса Роменського міського нотаріального округу Сумської області Ганзі Ольги Борисівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2019 року в складі судді Машини І.М., ухваленого у м. Ромни, повний текст якого складений 28 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Сумської області Ганзя Ольга Борисівна про визнання договорів дарування будинку та земельної ділянки недійсними.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказам, невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому, позивач вказала на те, що, укладаючи спірні договори дарування від 11 листопада 2010 року, між сторонами існувала домовленість, згідно з якою вона передала у власність сину будинок та земельну ділянку, а відповідач ОСОБА_3 мав забезпечити її довічним утриманням. Тому, посилаючись на вказану обставину, ОСОБА_1 вважала, що договори дарування укладались як надання їй сином довічного утримання при тому, що фактичної передачі нерухомого майна не відбулося, оскільки вона продовжувала проживати у своєму будинку. Крім того, позивач зазначила про те, що останнім часом відповідач змінив на гірше своє ставлення до неї, зокрема, ображає її, влаштовує скандали та бійки, а 08 вересня 2017 року він наніс їй тілесні ушкодження, у зв`язку чим правоохоронними органами розпочато досудове розслідування. У зв`язку із зазначеним вона змушена проживати за іншою адресою у дочки. До того ж, заявник апеляційної скарги звернула увагу на свій похилий вік, зокрема, що на час укладення спірних договорів їй було 86 років і вона потребувала сторонньої допомоги та догляду, що вплинуло на її волевиявлення. При цьому, як вказано в апеляційній скарзі, вона помилялась щодо правової природи правочину. На думку позивача, нотаріус при посвідченні договорів дарування не оголосила тексту правочинів та належним чином не пересвідчилася в дійсному волевиявленні дарувальника, хоча мала це зробити. Крім того, позивач в апеляційній скарзі послалась на судову практику Верховного Суду по справі 369/11060/16-ц з аналогічними обставинами справи.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_3 та третя особа приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Сумської області Ганзя О.Б. подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

При цьому, відповідач зазначив, що позивач не довела належними та допустимими доказами того, що спірні правочини були вчинені нею під впливом помилки. Зокрема, ОСОБА_3 вказав, що, хоча на даний час позивачу виповнилося 94 роки, проте, вона за станом здоров`я не потребує сторонньої допомоги, як і не потребувала такої допомоги на час укладення договорів дарування нерухомого майна. Також відповідач зазначив, що він з родиною постійно проживав разом з матір`ю у будинку АДРЕСА_1 , сплачував за комунальні послуги та проводив там ремонти і всілякі покращення. Ураховуючи, що правовстановлюючі документи на спірну нерухомість оформлені на його ім`я, тому, на його думку, вказане свідчить про те, що відбулася фактична передача майна за договорами дарування. Крім того, як вважає ОСОБА_3 , укладення спірних правочинів відбулося з додержанням вимог закону, так як нотаріус роз`яснив суть угоди, перевірив стан сторін та їх розуміння учиненої нотаріальної дії. Крім того, відповідач звернув увагу на ту обставину, що матеріали справи не містять доказів того, що він відмовився від надання допомоги матері, а конфлікт між сторонами, за результатами якого було відкрито кримінальне провадження, спровокувала його сестра ОСОБА_5 , хоча він не заподіював матері ніяких тілесних ушкоджень. До того ж, ОСОБА_3 вважає недоречним посилання позивача на судову практику по іншим цивільним справам, оскільки фактичні обставини у вказаних справах є відмінними від обставин у даній справі.

Третя особа приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Сумської області Ганзя О.Б. у відзиві на апеляційну скаргу вказала на те, що при посвідченні спірних договорів дарування вона дотрималась вимог законодавства. При цьому, текст правочинів був зачитаний вголос у присутності сторін, яким було роз`яснено їх зміст, суть, правову природу та їх наслідки. На думку приватного нотаріуса дієздатність ОСОБА_1 не викликала сумніву, оскільки вона, незважаючи на свій похилий вік, адекватно сприймала реальність та не потребувала сторонньої допомоги, а її волевиявлення подарувати сину нерухоме майно відповідало її внутрішній волі. Крім того, третя особа зазначила про те, що позивач не довела обставин того, що у неї з сином існувала попередня домовленість про оформлення договору довічного утримання, а спір у даній справі виник на грунті сімейних сварок за участю дочки позивача, що підтвердили свідки, допитані у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги та відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 і третьої особи приватного нотаріуса Ганзі О.Б. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела факту укладення нею спірних правочинів під впливом помилки, так як при їх укладенні сторони дотрималися вимог діючого законодавства, ураховуючи, що текст договорів викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту. Також, як вказав місцевий суд, з договорів дарування вбачається, що нотаріус роз`яснив сторонам зміст ст.ст. 229-231, 233- 235, 377, 717, 721, 727 ЦК України, ст. ст. 103 - 109, 120, 125, 126, 132, 202 ЗК України та зазначив про те, що вказані норми закону сторонам зрозумілі, а нез`ясованих питань у них немає, у зв`язку з чим, на думку суду, відсутні підстави для визнання договорів дарування недійсними.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 листопада 2010 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, у цей же день, тобто 11 листопада 2010 року, ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 належну їй на підставі Державного акта про право власності серії НОМЕР_1 земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються договорами дарування житлового будинку та земельної ділянки від 11 листопада 2010 року, які підписані сторонами та посвідчені приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б. (а.с. 6 - 7, 8 - 9).

При цьому, у спірних договорах дарування зазначено про те, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочинів сторонам роз`яснено нотаріусом. Сторони підтвердили, що договори не носять характер фіктивного чи удаваного правочину. До того ж, дарувателька стверджувала, що дарування здійснено нею за доброю волею, без будь - яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Сторони також підтвердили, що їм зрозуміла правова природа договору дарування як договору безоплатного, а тому дарувателька не матиме права вимагати від обдарованого вчинення на її користь будь - яких дій майнового або немайнового характеру (а. с. 6-7, 8-9).

Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області від 10 січня 2018 року та даних будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 10, 39 - 42).

За даними КП «Роменське МБТІ» станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстровій книзі № 101, номер запису 474, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 19035458 за ОСОБА_3 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського округу Ганзя О.Б. 11 листопада 2010 року. Станом на 13 жовтня 2010 року (дата останньої інвентаризації нерухомого майна) майно складалося з наступних будівель та споруд: житловий будинок дерев`яний, обкладений цеглою літ. «А» загальною площею 102, 2 кв.м., жилою площею 47, 5 кв.м.; сарай шлакобетонний літ. «Б»; погріб цегляний літ. «п/г»; гараж цегляний літ. «Г»; огорожа дощана літ. «№»; загальна вартість нерухомого майна становила 102200 грн. (а. с. 11).

У довідці голови квартального комітету за № 16 Роменської міської ради від 20 грудня 2017 року вказано про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і проживала там зі своїм сином ОСОБА_3 , який вчиняв скандали та бійки, тому вона вимушена була перейти проживати до своєї дочки ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 де фактично проживає на даний час (а. с. 13).

У договорах від 24 грудня 2009 року за № 6866 про газопостачання та від 26 серпня 2016 року за № 152043845 про користування електричною енергією споживачем вказаних послуг по АДРЕСА_1 Ромни зазначений відповідач ОСОБА_3 (а.с. 42 - 44).

Також відповідно до технічних умов на водопостачання від 01 липня 2013 року за вищевказаною адресою власником об`єкту вказаний ОСОБА_3 (а.с. 45 - 46).

Із постанови про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2017 року та ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2017 року вбачається, що в Єдиний реєстр досудових розслідувань за номером 0000904 внесено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом спричинення тілесних ушкоджень 08 вересня 2017 року ОСОБА_3 ОСОБА_1 (а.с. 14 - 15).

У судовому засіданні суду першої інстанції сторони підтвердили той факт, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні на час розгляду справи ще не завершено.

Місцевим судом було допитано ряд свідків, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які надали пояснення про те, що відповідач ОСОБА_3 прожавав разом зі своєю сім`єю та матір`ю ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Він за власний кошт проводив ремонтні роботи. З 2017 року сторони не проживають разом, оскільки між ними виник конфлікт, тому позивач на даний час проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 послалась на ті обставини, що при укладенні оспорюваних договорів дарування вона припустилась помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочинів, прав та обов`язків сторін, оскільки бажала укласти договір довічного утримання, а фактично уклала договори дарування належного їй майна.

Згідно з довідками КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» від 09 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 під наглядом лікаря психіатра не перебувала, за наданням медичної допомоги у період з 01 листопада 2010 року по теперішній час не зверталась, на стаціонарному лікуванні не перебувала (а.с. 118 - 120).

Ухвалами Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2018 року та від 05 грудня 2018 року за клопотанням представника відповідача по даній справі призначалась судова психолого - психіатрична експертиза (а.с. 116, 136).

Проте, Харківський науково - дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса 21 листопада 2018 року повернув справу до суду першої інстанції з метою визначення експертної установи, яка буде проводити психіатричне дослідження та уточнення питань для вирішення судової психолого - психіатричної експертизи (а.с. 124). Крім того, з повідомлення науково - дослідного інституту судових експертиз від 07 лютого 2019 року вбачається, що судову експертизу не було проведено у зв`язку з незадоволенням клопотання експерта, а саме: витребувані експертом матеріали для проведення експертизи до експертної установи не надійшли, експериментально - психодіагностичне обстеження ОСОБА_1 не проведено, вартість експертизи не сплачена (а.с. 172 - 173).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У ч. 1 ст. 229 ЦК України йдеться про те, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, а також, що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Лише у разі встановлення цих обставин норми статтей 203, 229 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції фактично виходив лише з того, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами неправильного сприйняття природи оспорюваних правочинів.

Разом з тим, суд не взяв до уваги тих обставин, що спірний будинок є єдиним житлом позивача, іншого вона не має. При цьому, після укладення оспорюваних договорів позивач продовжувала проживати у спірному будинку, фактичної передачі будинку не відбулося, а також необхідно врахувати похилий вік ОСОБА_1 (86 років) на час укладення оспорюваних договорів, те, що вона потребувала і розраховувала на сторонній догляд та матеріальну допомогу.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що укладаючи оспорювані договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, позивач помилялась щодо правової природи цих правочинів, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем, і, таким чином, вбачає наявність правових підстав для визнання правочинів недійсними на підставі статті 229 ЦК України.

Зокрема, під час укладення оспорюваних договорів волевиявлення позивача не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами дарування. Позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договори довічного утримання, за умовами яких відповідач буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочинів.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду по справі за № 369/11060/16-ц від 20 вересня 2018 року та по справі за № 546/1177/16-ц від 27 березня 2019 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог ОСОБА_1 , а саме: про визнання недійсними договору дарування житлового будинку від 11 листопада 2010 року та договору дарування земельної ділянки площею 0,100 га від 11 листопада 2010 року, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Твердження відповідача та третьої особи у відзивах на апеляційну скаргу про те, що текст спірних договорів дарування було вголос зачитано у присутності сторін не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки сам по собі факт прочитання тексту оспорюваних договорів дарування та роз`яснення нотаріусом їх суті сторонам не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1239,78 грн та за апеляційний розгляд справи в сумі 1859,68 грн.

Крім того, оскільки ухвалою Сумського апеляційного суду від 25 березня 2019 року зобов`язано ОСОБА_1 доплатити судовий збір в сумі 254,72 грн до дня розгляду справи в апеляційному суді, проте, матеріали справи не містять доказів про сплату судового збору у вищевказаному розмірі, тому за результатами апеляційного перегляду з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 254,72 грн.

Відповідно до ст. 137, ч.ч. 3, 8, 13 ЦПК України, з урахуванням виконаних представником позивача адвокатом Меньком Д.Д. робіт, значення справи для позивача, з урахуванням вимог розумності та справедливості, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені нею витрати в сумі 4000 грн (а.с. 20) на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 11 листопада 2010 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій під № 2526.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 11 листопада 2010 року площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій під № 2528.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1239,78 грн та за апеляційний розгляд справи в сумі 1859,68 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 254,72 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина