Дата документу 02.05.2019 Справа № 316/339/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/339/18 Головуючий у 1-й інстанції: Вільямовська Н. О. провадження № 22-ц/807/1240/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.11.2010р. відповідач отримала кредит в розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік у сумі залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач станом на 31.12.2017 р. не виконує вказані зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 27 122,99 грн., яка складається з наступного: 2 049,53 грн. - тіло кредиту; 23 305,70 грн. - проценти за користування кредитом; 500 грн. - штраф фіксована частина та 1267,76 грн. - штраф процентна складова, яку банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 липня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н, укладеним 22.11.2010р., в розмірі 27 122,99 грн., яка складається з наступного: 2 049,53 грн. - заборгованість за кредитом; 23 305,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1267,76 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 січня 2019р. заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення ( а.с. 85).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв»язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу банк зазначає, що ствердження відповідача про те, що вона не підписувала Умови та правила та інші складові договору не впливають на сутність правовідносин, оскільки остання за заявою отримала картку, користувалась нею протягом тривалого часу, тому суд правильно визнав наявність кредитних правовідносин між сторонами у справі та стягнув заборгованість з відповідача.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, витребувавши у позивача додаткові документи для перевірки доводів скарги та вивчивши їх, апеляційний суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 22.11.2010р. ОСОБА_3 підписана анкета-заява на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої видана платіжна картка, на яку був встановлений кредитний ліміт у розмірі 2100 грн., що свідчить про укладення між сторонами кредитного договору.

Кредитні кошти та нараховані проценти за ставкою 30 % річних на залишок заборгованості відповідач зобов»язалась погашати щомісячними платежами, але цей обов»язок виконувала неналежним чином, не поповнюючи картку щомісячно, а також здійснюючи платежі у менших сумах.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31.12.2017 р. у відповідача перед позивачем існує заборгованість по тілу кредиту в сумі 2 049,53 грн., по процентам - у сумі 23305,70 грн. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк за умовами договору нарахував також штрафи на загальну суму 1767,76 грн.

Задовольняючи позов, суд визнав укладеним вказаний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, які складають разом з анкетою-заявою єдиний кредитний договір, а також визнав доведеним факт наявності заборгованості та її розмір.

В скарзі відповідач, насамперед, посилається на порушення судом норм процесуального права, яким є неповідомлення її належним чином про судові засідання, оскільки повісток вона не отримувала, тому розгляд справи відбувся у її відсутності.

З цього приводу колегія встановила наступне.

Так, судом було зроблено запит щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_3, у

відповідь на який сектором реєстрації Енергодарської міської ради було надано інформацію, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 44).

Відповідно до ч. 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка учасникам справи надсилається: фізичним особам за адресою їх проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому порядку.

У відповідності до ч. 8 зазначеної норми, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістки.

Судові повістки відповідачу судом спрямовувались на вказану адресу її реєстрації ( а.с. 50, 53, 57), а також інформацію про виклик ОСОБА_3 в судове засідання на 03.07.2018р. розміщено на офіційному веб-сайті судової влади ( а.с. 54).

Одна із судових повісток про виклик у судове засідання, направлена відповідачу за вищезазначеною адресою, повернулась без вручення із зазначенням поштовим працівником про її «не запит» ( а.с. 55), про інші повістки інформації матеріали справи не містять.

Отже, фактично відповідач не була належним чином повідомлена про всі три судові засідання, які відбулись при розгляді справи судом першої інстанції.

Що стосується інших доводів скарги щодо неповного з»ясування судом обставин справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія встановила наступне.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідач в скарзі зазначає про те, що кредитний договір у розумінні статті 1050 ЦК України не укладався між нею та банком, на що вказує відсутність письмової форми договору із наявністю всіх притаманних йому істотних умов, а Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи не підписані нею. Також вказує, що не мається доказів отримання нею будь-якої картки, оскільки про її вид, тип, строк дії не указано в анкеті-заяві, а наявність і розмір заборгованості не підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

За матеріалами справи та додатковими доказами, які витребувані судом у банку з метою перевірки доводів апеляційної скарги встановлено, що ОСОБА_3 на підставі Анкети-заяви від 22.11.2010р. приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які діяли у редакції на час такого приєднання ( а.с. 7).

Так, у підписаній нею вказаній Анкеті-заяві остання погодилась, що дана заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що вона ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй у письмовому вигляді, які вона зобов»язалась виконувати.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

В порядку ст.. 639 ЦКУ сторони домовились, що договір про надання банківських послуг складається з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строків для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Отже, вказаний договір є договором приєднання і складається із Анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Датою укладання цього договору є дата підписання позичальником відповідної Заяви.

В анкеті-заяві дійсно не відмічено позначкою, який вид картки бажала отримати ОСОБА_3, але вбачається, що нею зазначено бажаний ліміт на платіжну картку «Універсальна» в сумі 6000 грн., що саме і свідчить про тип картки та про домовленість сторін про отримання саме кредиту та кредитної картки.

Про зазначені обставини також свідчить підписана 22.11.2010р. ОСОБА_3 довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій продубльовані базові умови кредитування, які викладені в Тарифах ( а.с. 8).

З наданої довідки банку вбачається, що відповідно до Анкети-заяви відповідач 22.11.2010р. отримала картку НОМЕР_1 зі строком дії 09/14, отримання якої зафіксовано також у положеннях довідки про умови кредитування, яку підписано особисто відповідачем ( а.с. 8).

Отже, колегія вважає, що цими обставинами доведено, що в дійсності договірні відносини між сторонами відбулись на вищезазначених умовах, вони за своєю суттю є кредитними, оскільки отримана саме кредитна картка, та факт отримання картки є підтвердженим.

Користування кредитним лімітом з допомогою вказаної картки підтверджується довідкою про рух коштів по картрахунку відповідача, яка є належним доказом у справі, оскільки складена на підставі фіксації всіх операцій клієнта програмним забезпеченням із подальшим формуванням відповідної виписки по картрахунку.

З вказаної виписки вбачається, що 22.11.2010р. на картрахунок клієнта встановлено кредитний ліміт в сумі 2100 грн., що вважається його фактичним надання клієнту банком.

20.12.2010р. ОСОБА_3 скористалась ним, знявши через банкомат 2000 грн., та з цього часу активно користувалась кредитними коштами майже до закінчення строку дії картки, знімаючи кошти, розраховуючись карткою у торговій мережі, а також періодично здійснюючи її поповнення.

З умов договору вбачається, що за користування кредитними коштами встановлено відсотки у розмірі 2,5 % на місяць, розмір щомісячного повернення кредиту дорівнює 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн., які сплачуються клієнтом до 25 числа місяця, наступного за звітним. Також передбачено штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов»язань, передбачених договором, більше, ніж на 30 днів, у розмірі

500 грн. - фіксована частина + 5 % від суми заборгованості.

Згідно з табличним розрахунком заборгованості, складеним банком на підставі відомостей про рух коштів по картрахунку відповідача, банком виведено станом на 31.12.2017 р. заборгованість в сумі 27 122,99 грн., яка складається з наступного: 2 049,53 грн. - тіло кредиту; 23 305,70 грн. - проценти за користування кредитом; 500 грн. - штраф фіксована частина та 1267,76 грн. - штраф процентна складова.

Суд стягнув цю суму заборгованості, визнавши обґрунтованими вимоги банку, але при цьому припустився неповноти у з»ясуванні тих обставин, коли закінчується строк дії картки.

Колегією встановлено, що строк дії картки закінчився з 01.10.2014р., тому відсотки, обумовлені договором, слід було нараховувати тільки по цю дату, але суд стягнув всю суму, нараховану банком після спливу строку дії картки - до 31.12.2017р., що є неправильним.

Отже, станом на дату закінчення строку дії картки заборгованість відповідача склала: за тілом кредиту - 2049,53 грн., за відсотками - 229,58 грн., що і повинен був стягнути суд.

Також відповідачем в апеляційній скарзі заявлено про застосування строку позовної давності, та, враховуючи, що у справі ухвалено заочне рішення, коли позивач не отримувала судових повісток, і тому не могла спрямувати відповідну заяву до поставлення рішення, колегія вважає за необхідне перевірити дотримання строку позовної давності для звернення банком з цим позовом до суду.

Згідно з ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Колегією встановлено, що згідно з п. 1.1.7.31 Умов і Правил надання банківських послуг, строк позовної давності щодо заборгованості по всіх її складових, що нараховані банком у відповідності до умов договору, визначено у 50 років.

Проте апеляційний суд не може визнати законність такого погодження збільшеного строку позовної давності шляхом приєднання до вказаних Умов і Правил, оскільки такий спосіб погодження суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України, згідно з якою договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Тому в даному випадку колегія вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки.

З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_3 періодично здійснювала погашення кредиту та відсотків, та ця періодичність не перевищувала 6 місяців, а тому цими діями строк позовної давності весь час переривався. Останній платіж відповідач здійснила 09.09.2014р., а строк дії картки закінчився 01.10.2014р. Тобто трирічний строк позовної давності з останнього платежу сплив 10.09.2017р., а з дати закінчення строку дії картки - 01.10.2017р., а з позовом до суду банк звернувся лише 03.03.2018р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі № 200/11343/14-ц вказано, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції. З огляду на вказане з метою ефективного гарантування права на справедливий суд Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, згідно з якими апеляційний суд не вправі застосовувати строк позовної давності, якщо таку заяву не було подано відповідачем у суді першої інстанції.

За таких обставин та з урахуванням вказаної правової позиції, а також того факту, що про застосування строку позовної давності відповідач не могла заяви під час розгляду справи судом першої інстанції, не отримавши судових повісток, заявила про його застосування у заяві про перегляд заочного рішення, яку не було задоволено судом, колегія вважає за необхідне застосувати строк позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи, та, оскільки він пропущений банком, відмовити в задоволенні позову з цих підстав.

Задовольняючи скаргу, скасовуючи судове рішення у відповідності до вимог п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та повністю відмовляючи в задоволенні позову банку, апеляційний суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує сплачений відповідачем за подання апеляційний скарги судовий збір в сумі 2643 грн. з банку на її користь.

Керуючись ст.ст.374,376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 липня 2018 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором від 22.11.2010р. відмовити.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 02 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: