РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/1674/17

Провадження № 2/643/172/19

21.05.2019 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого-судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., за участю представника позивача - ОСОБА_1 , представників відповідачів - Черкасова І.Р., Дідик С.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АТ «МЕГАБАНК», ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , укладений між ПАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_4 23.06.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., який зареєстрований в реєстрі за номером № 473.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18.11.2016 р. з листа-вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення йому стало відомо, що 23 червня 2016 року між ПАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 .

Вищезазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. та зареєстровано в державному реєстрі за номером № 473.

ОСОБА_4 повідомив позивача про вищевказані обставини та про те, що він набув право власності на вищевказану квартиру листом, в якому, також просив позивачів звільнити спірну квартиру, та не чинити йому перешкод у користуванні власністю.

Крім того, ОСОБА_4 звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення позивачів (справа № 643/16403/16 суддя Майстренко О.М.) на даний час провадження у справі зупинено

Право власності позивачів набуто не за рахунок кредиту, а отримано у порядку приватизації, про що вказано у спірному договорі купівлі продажу квартири від 23.06.2016 р.

На підставі іпотечного договору № 42/2012-МК-UАН-3 від 27.09.2012 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали ПАТ «МЕГАБАНК» в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (предмет іпотеки), яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності, що підтверджувалось свідоцтвом про право власності на житло Реєстраційний номер 5а НОМЕР_1 від 14 травня 2001 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, згідно розпорядження № 15907 від 14.05.2001 р. Право власності зареєстровано КП Харківське МБТІ 18.05.2001 р. номер запису П-5-57467 в книзі 1. Дані обставини підтверджуються п. 1 самого договору іпотеки від 27.09.2012 р. та визнаються сторонами. Вищевказана квартира була передана в забезпечення виконання ТОВ «МЕТАЛГРУПХАРКІВ») зобов`язань по кредитному договору № 42/2012-МК-UАН від 27.09.2012 р.

Відповідно до п.5.1. іпотечного договору № 42/2012-МК- ОСОБА_5 -З. від 27.09.2012 р. у разі невиконання або неналежного виконанняборжником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до п.п. 5.2.1. договору іпотеки, іпотекодержатель має право при зверненні стягнення на предмет іпотеки від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому чинним законодавством.

27.09.2012 р. позивачі, за проханням керівництва ПАТ «МЕГАБАНК», видали останньому довіреність, що посвідчена ПН ХМНО Лавінда І І.О. та зареєстрована в реєстрі за № 3489. Дана довіреність була видана без наміру на продаж спірної квартири.

Позивач ОСОБА_2 на час здійснення вищевказаних правочинів та по даний час є керівником ТОВ «МЕТАЛГРУПХАРКІВ», яке відповідно до п.п. 1.1.п.1 договору іпотеки, е боржником за отриманим кредитом у розмірі 2700 000,00 грн.

Відповідно до рішення третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 16.11.2015 р. з ТОВ «МЕТАЛГРУПХАРКІВ» та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором, іпотечним договором, та звернуто стягнення на предмет застави (будівлі, автомобіль та обладнання), видані виконавчі листи (справа № 640/20661/15. На даний час вказане рішення третейського суду частково скасовано та знаходиться на перегляді у Верховному суді України.

Проте, під час укладання договору купівлі продажу предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2 , сторонами правочину не були враховані вимоги чинного законодавства щодо правомірності вчинення таких дій. Зокрема дії повіреного не можуть бути направлені на шкоду довірителів.

Продавши спірну квартиру відповідач ПАТ «МЕГАБАНК» діяв не в інтерсах довірителів, а у своїх власних інтересах, з метою погашення заборгованості за кредитом ТОВ «МЕТАЛГРУПХАРКІВ», за рахунок поручителя ОСОБА_2 , власне за рахунок грошей отриманих від продажу його майна, квартири. Проте, банк порушив також і інтереси ОСОБА_3 , оскільки, також скористався і її грошима, які отримані від проданого майна (її частки квартири).

На теперішній час відсутнє будь-яке судове рішення, яке набрало б законної сили, щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, позивачам не було відомо за яку вартість була продана їх власність. Пропозицій щодо укладання договору на погашення заборгованості за основного боржника та намір продати предмет іпотеки ПАТ «МЕГАБАНК» не повідомляв. Позивач ціни на продаж майна не погоджував.

В судовому засіданні представник позивачів уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «МЕГАБАНК» заперечував проти задоволення позову та надав письмовий відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись при цьому на правомірність улкдення договору купівлі-продажу спірної квартири та на необґрунтованість підстав позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

27.09.2012 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з однієї сторони та ПАТ «МЕГАБАНК» з іншої сторони уклали іпотечний договір №42/2012-MK-UAH-3 на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №42/2012-MK-UAH від 27.09.2012, що підтверджується копією вказаного іпотечного договору (а.с. 99-102, т. 1).

Пунктом 3.1.12. вказаного вище договору іпотеки (а.с. 99-102, т. 1) передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний оформити на ім`я ПАТ «МЕГАБАНК» нотаріально посвідчену довіреність за формою, наданою іпотекодержателем, якою надати право іптекодержателю здійснювати від імені іпотекодавця всі передбачені законодавством дії стосовно розпорядження предметом іпотеки, які іпотекодержатель має право вичняти у випадку порушення боржником та/або іпотекодавцем основного зобов`язання та цього договору, для відновлення своїх прав та усунення перушення.

Відповідно до положень довіреності від 27 вересня 2012 року (а.с. 39, т. 1) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уповноважують ПАТ «МЕГАБАНК» продати належну їм на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , що надана у заставу ПАТ «МЕГАБАНК» згідно з іпотечним договором №42/2012-МК-UAH-3 від 27.09.2012 р., для чого ПАТ «МЕГАБАНК» надається, зокрема, право укласти договір купівлі-продажу квартири, при цьому на власний розсуд визначити ціну, можливі строки та інші умови договору.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 23 червня 2016 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 37-38, т. 1), ПАТ «МЕГАБАНК» від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі їх довіреності від 27 вересня 2012 року передав, а ОСОБА_4 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . На момент укладення вказаного договору купівлі-продажу довіреність від 27 вересня 2012 р. (а.с. 39, т. 1) була чинна.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали ПАТ «МЕГАБАНК» повноваження від їхнього імені продати належну їм на праві приватної власності квартиру, для чого надали ПАТ «МЕГАБАНК» право укласти договір купівлі-продажу квартири, при цьому на власний розсуд визначити ціну, можливі строки та інші умови договору. Дії щодо продажу квартири ПАТ «МЕГАБАНК» вчинив в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки ці дії відповідали внутрішній волі останніх, що підтверджується положеннями довіреності, копія якої мітиться в матеріалах справи (а.с. 39, т. 1).

Частинами 1, 3 ст. 237, ст. 239 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно роз`яснень, які містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1)правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2)правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

Із копії оспорюваного договору купівлі-продажу квартири (а.с. 37-38, т. 1) не вбачається яких-небудь домовленостей, які б були спрямовані на порушення публічного порядку України або намірів сторін на вчинення дій, наслідком яких би було порушення публічного порядку.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки він укладений з дотримання умов передбачених діючим законодавством на момент його вчинення.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Позивачами на підтвердження своїх вимог надано звіт про незалежну оцінку (а.с. 158-176, т. 3), якою визначено, що величина вартості спірної квартири в результаті оцінки станом на 23.06.2016 р. складає 845800 грн. без урахування ПДВ. Вказаний звіт оспорюється відповідачем АТ «МЕГАБАНК», на обґрунтування чого останнім надано рецензію ГО «Всеукраїнське об`єднання «Українське товариство оцінювачів» (а.с. 186-190, т. 3), відповідно до якої вказаний звіт про незалежну оцінку не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, зокрема, щодо порушення методичних підходів та оціночних процедур, також у вказаній рецензії зазначається про неякісність звіту та про неможливість його використання.

З огляду на наявність обґрунтованих заперечень щодо достовірності звіту про незалежну оцінку (а.с. 158-176) зі сторони відповідача АТ «МЕГАБАНК» суд не бере до уваги даний доказ.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 204, 237-239 ЦК України, ст.ст., 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивачі: ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: АТ «Мегабанк», , адреса: м. Харків, вул. Артема, 30, ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , серія і номер паспорта НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: Я.М. Горбунова