Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 750/10035/15-ц

провадження № 61-34962св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Висоцької Н. В., Скрипки А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов кредитного договору, позивач виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі та надав відповідачу кредит у іноземній валюті у сумі 82 000,00 доларів США. Відповідач свої зобов`язання, щодо погашення заборгованості за наданим кредитом та сплатою процентів за користування ним не виконує, у зв`язку із чим станом на 24 вересня 2015 року має заборгованість у зазначеному розмірі.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитом та процентами за договором про надання споживчого кредиту від 16 лютого 2007 року № 0 у розмірі

29 836,87 доларів США та 58 338,71 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відсутня можливість встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, та позивачем не надано доказів на підтвердження підстав нарахування процентів за підвищеною ставкою у розмірі

24,6 %, що не передбачено укладеним між сторонами договором.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2016 року скасовано. Позов

ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту від 16 лютого

2007 року № 0 заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом у розмірі 29 836,87 доларів США та пені у розмірі

57 718,78 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що позичальник неналежним чином виконує зобов`язання за укладеним кредитним договором, у зв`язку із чим має заборгованість, яка підлягає стягненню.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд переглядав рішення суду першої інстанції з урахуванням доказів, які подані банком під час апеляційного провадження, при тому, що до суду першої інстанції такі документи не подавалися та не досліджувалися, що є порушенням норм процесуального права. Крім того, розгляд справи відбувся без належного повідомлення відповідача, що позбавило процесуальних прав, зокрема можливості заявити клопотання про призначення експертизи документів, копії яких були надані банком під час апеляційного перегляду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 16 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанку» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання кредиту № 0 у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 82 000,00 доларів США, строком повернення не пізніше 15 лютого 2018 року. Кредит надається шляхом зарахування банком кредитних коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням (пункт 1.4 кредитного договору).

Згідно із пунктом 1.1 банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредит у формі поновлюваної кредитної лінії у зазначеному розмірі та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 та вимог АКІБ «УкрСиббанк», які виникають за кредитним договором від 16 лютого 2007 року № 0, між АКІБ «УкрСибанк» та ОСОБА_2 16 лютого 2007 року укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки № 30007Z37, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку трикімнатну квартиру загальною площею 93,1 кв. м, що знаходиться

по АДРЕСА_1 .

Банк свої зобов`язання перед позичальником виконав, надавши останньому обумовлені договором кредитні кошти у сумі 82 000,00 доларів на поточний рахунок позичальника у банку № НОМЕР_2, що підтверджується належним чином посвідченим банком електронним меморіальним ордером від 16 лютого 2007 року

№ .

Зазначеним документом підтверджується зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника та фактична видача цих коштів із відкритого у позивача на ім`я ОСОБА_1 поточного рахунку.

Відповідно до пункту 1.3.1 кредитного договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,3 % річних. За закінченням цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 цього договору.

Пунктом 9.2 кредитного договору передбачено, що відповідно до вимог статті 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов пункту 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме:

а) порушення позичальником кредитної дисципліни; та/або

б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань, передбачених цим договором;

в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ; підвищення ставки на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частиною першою пункту 9.2 договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку, а саме:

- банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (далі - повідомлення банку) за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси;

- такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

Відповідно до вказаних умов договору на адресу ОСОБА_1 направлено лист

від 15 лютого 2008 року № 12795 про те, що із 12 березня 2008 року у разі порушення ним умов кредитної дисципліни, зокрема неналежного виконання умов кредитного договору, банк із дати виникнення простроченої суми основного боргу, нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, а саме у розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

Згідно із зворотнім поштовим повідомленням вказаний лист отриманий відповідачем особисто 20 лютого 2008 року.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 , починаючи із жовтня 2014 року припинив виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 24 вересня 2015 року заборгованість відповідача за кредитом становить 26 348,11 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 3 488,76 доларів США.

25 травня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» на адресу ОСОБА_1 направлено письмову вимогу № 30-11/25527 про усунення порушень кредитного договору, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень.

Згідно із пунктом 11.1 кредитного договору сторони погодили, що у разі настання обставин щодо порушення умов договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це повідомлення банку або у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що позичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за кредитними коштами відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника отриманих коштів та відсотків за користування кредитом, відповідно до вимог статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що апеляційний суд переглядав рішення суду першої інстанції з урахуванням доказів, які подані банком під час апеляційного провадження, при тому, що до суду першої інстанції такі документи не подавалися та не досліджувалися, що є порушенням норм процесуального права, не заслуговують на увагу, оскільки у задоволенні клопотання про залученні до матеріалів справи меморіальних ордерів про надання кредиту апеляційним судом відмовлено. А подання до апеляційної скарги повідомлення про зміну розміру процентної ставки у зв`язку із неналежним виконанням умов договору та отримання його обумовлене підтвердженням заявлених доводів у суді апеляційної інстанції. Крім того, відповідач не заперечував про отримання такого повідомлення про зміну розміру процентної ставки у зв`язку із неналежним виконанням умов договору та не спростував факт наявності кредитних правовідносин між сторонами та наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом, що відповідно до вимог статті 60 ЦПК України 2004 року є його процесуальним обов`язком.

Доводи касаційної скарги про те, що розгляд справи відбувся без належного повідомлення відповідача, що позбавило процесуальних прав, зокрема можливості заявити клопотання про призначення експертизи документів, копії яких були надані банком під час апеляційного перегляду, не заслуговують на увагу, оскільки у матеріалах справи містяться судові повістки із зазначенням часу, дати і місця розгляду справи, які вручені особисто ОСОБА_1 , що свідчить про обізнаність останнього про розгляд апеляційним судом зазначеної справи (т. 2, а. с. 38, 49-50, 102), тому апеляційний суд, відповідно до статті 305 ЦПК України 2004 року, мав право розглянути справу за відсутності належним чином повідомленої сторони, незалежно від причин її неявки в судове засідання.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскаржене судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик