ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/875/18

Головуючий у першій інстанції - Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/660/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді - Губар В.С.,

суддів: Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення судового рішення - м. Ніжин Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 15 лютого 2019 року

УСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за кредитним договором від 14.04.2010 року у сумі 117000 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 3913,48 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 113086,52 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 14 квітня 2010 року ОСОБА_1 підписала заяву б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 4600, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконує, погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки не здійснювала, внаслідок чого станом на 31.12.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 117000 грн., яка складається з: 3913,48 грн. - заборгованість за кредитом, 113086,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, що підтверджується відповідним розрахунком.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача 3913 грн. 48 коп. заборгованості за кредитом, 759 грн. 33 коп - заборгованості за процентами, а всього заборгованості - 11672 грн. 81 коп.

В задоволенні решти позову - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КУБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність обставин, встановлених судом фактичним обставинам справи, не застосування норми матеріального права, яка підлягала застосуванню.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої відповідачем була подана відповідна заява, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

Апелянт посилається, що судом першої інстанції помилково визначено строк дії кредитного договору в межах строку дії кредитної картки НОМЕР_2, термін дії якої до травня 2015 року, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження її повідомлення про існування та перевипуск іншої кредитної картки.

На думку апелянта, підстав для перевипуску кредитної картки та доказів повідомлення про її перевипуск, надання ПІН-коду, активування чи використання картки - позивачем не надано.

Апелянт наголошує, що відомості про поповнення її карткового рахунку на 20 грн. 00 коп. 12.06.2014 року, прийняті до уваги судом при нарахуванні відсотків за кредит, не відповідають відомостям з виписки по рахунку НОМЕР_1, де відображено останню операцію по цьому рахунку 27.08.2013 року. Також зазначає, що у виписці по зазначеному рахунку за період з 01.01.1999 року по 01.09.2018 року містяться відомості про використання лише однієї картки.

У наданому відзиві представник АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що докази сплати боргу станом на травень 2015 року відсутні, відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконала, що є підставою для застосування до спірних правовідносин правил ст. 1049 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 14 квітня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ «ПриватБанк», згідно якої відповідач ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку та бажання оформити на своє ім`я платіжну кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 4600 грн. Базова процентна ставка в місяць 2,5%, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним.

Отже, ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їхніми змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору 14.04.2010 року видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до лютого 2014 року. 15 травня 2012 року ОСОБА_1 отримала додаткову картку за номером НОМЕР_2 з терміном дії до травня 2015 року.

На спростування вказаних обставин відповідачем не надано доказів сулу першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим АТ КБ «ПриватБанк», станом на 31 грудня 2017 року заборгованість за кредитним договором б/н від 14 квітня 2014 року становить 117000 грн., з яких: 3913 грн. 48 коп. - заборгованість за кредитом, 113086 грн. 52 коп. - заборгованість за процентами.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент його змінити (зменшити або збільшити).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що факт укладення кредитного договору з відповідачем шляхом отримання позичальником кредитної картки з встановленим кредитним лімітом, є доведеним.

Із розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку, наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 використовувала кредитні кошти, останній платіж було здійснено 12 червня 2014 року на суму 20 грн. 00 коп.

Вирішуючи спір, апеляційний суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором №б/н від 14.04.2010 року суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 3913 грн. 48 коп. Відповідачем будь-яких доказів на спростування заборгованості з повернення кредиту суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив та не встановив виду банківської кратки, її номера та строку, а також на яких підставах були отримані кошти, вказані банком в розрахунку, та на яких умовах повинно було здійснюватись обслуговування її банківського рахунку не приймаються до уваги зважаючи на вищевстановлені обставини.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік). Картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки, включно. По закінченню строку дії відповідна картка подовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (п.п.3.1.1, 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 подала заяву про застосування строків позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що строк дії додаткової кредитної картки № НОМЕР_2, отриманої ОСОБА_1 15 травня 2012 року, встановлений до травня 2015 року, а до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось 01 березня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та щодо стягнення суми заборгованості по сплаті процентів.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір №б/н від 14.04.2010 року діяв до лютого 2014 року, а отримання додаткової кредитної картки 15 травня 2012 року року та не надання позивачем доказів користування нею не є беззаперечним доказом на підтвердження дії кредитного договору, оскільки заяв від ОСОБА_1 про закриття картрахунку та припинення дії договору до банку не надходило і ці обставини відповідачем у апеляційному суді не спростовані.

При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказане відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18).

Згідно з розрахунком, наданим АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за відсотками за кредитним договором №б/н від 14.04.2010 року станом на 30 травня 2015 року (останній день дії картки) становить 3913 грн.48 коп. та 7759 грн. 33 коп. - заборгованості по відсоткам, а всього заборгованості - 11672, 81 грн., яку судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто на користь позивача.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив, що відповідачем не виконувались умови кредитного договору та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в межах строку дії кредитної картки.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції повно, об`єктивно і всебічно встановлені і досліджені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного судового рішення і не впливають на правильність вирішення спору по суті та не містять передбачених процесуальним законом законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: