Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.2019 Справа №607/3326/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря Т.І. Созанської

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою АДРЕСА_1

На підставу позовних вимог посилається на ту обставину, що відповідачі понад рік не проживають у спірному житлі, не сплачують комунальні платежі і не беруть участі в утриманні житла, а тому є усі підстави, позов задовольнити.

В судове засідання представник позивача направив заяву з клопотанням про розгляд справи за власної відсутності, позов підтримав і з підстав, зазначених в ньому просить задовольнити вимоги в повному обсязі.

Відповідачі своїм конституційним правом на захист не скористалися, заперечень щодо заявленого позову не надали, повноважного представника у суд не направили, хоча були повідомлені судом належним чином про день, час та місце розгляду справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу заочно за відсутності відповідача, оскільки право на участь в судовому процесі є диспозитивним правом, а не обов`язком учасників судового процесу.

Всесторонньо та повно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ОСОБА_1 є власником 1/1 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Означене майно позивач набув в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_4 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.09.2009 року по цивільній справі № 2-4448/09, що свідчить про те, що спірна квартира є особистою приватної власністю позивача.

Зазначає, що 16.06.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.06.2017 року по цивільній справі № 607/5617/17 - розірвано за ініціативи ОСОБА_2 .

Зважаючи на той факт, що, як вже згадувалося, позивач з ОСОБА_2 перебував у шлюбних відносинах починаючи з 16.06.2008 року, 11.02.2010 року за згоди ОСОБА_1 , було проведено реєстрацію місця проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 самої ОСОБА_2 разом із її сином ОСОБА_3

Позивач стверджує, що безпосередньо після розірвання шлюбу фактично в квартирі з своєю колишньою дружиною не проживав, оскільки перебував в Зоні АТО. Однак, зазначає, що починаючи з жовтня 2017 року ОСОБА_2 разом із її сином ОСОБА_3 , незважаючи на те, що вони там офіційно зареєстровані - в квартирі не проживають.

Вищезазначене підтверджує Актами обстеження проживання особи № 2 від 22.05.2018 року та № 5 від 25.01.2019 року, зі змісту яких можна стверджувати, що «громадянка ОСОБА_2 , 1978 року народження та її син ОСОБА_3 , 2001 року народження з 01.10.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають»

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання.

Відтак оскільки в судовому засіданні доведено факт відсутності відповідачів за місцем реєстрації проживання понад рік, останніми не доведено причин поважності на обґрунтування власної відсутності в житлі, позов є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 4, 13, 82, 263, 265, 280 ЦПК України, ст. 405 ч.2 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рівних частках 768, 40 гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_3 АДРЕСА_1

Головуючий суддяВ. М. Братасюк