Провадження № 22-ц/802/784/19 Категорія: 29 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Федонюк С.Ю.,

секретар с/з - Савчук О.В.,

з участю:

представника позивачів - ОСОБА_14,

відповідача - ОСОБА_15,

представника відповідача ПрАТ «Теремно-Хліб» - Бабінця І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Теремно Хліб», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Теремно Хліб» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7 звернулися в суд із даним позовом. Свої вимоги обґрунтували тим, що 30.07.2016 року з вини відповідача ОСОБА_5 , який перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Теремно Хліб» та керував належним підприємству транспортним засобом, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачі - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 отримали тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У позовній заяві, крім того, зазначено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ПрАТ «Теремно Хліб», як власника транспортного засобу, застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивачі також зазначали, що вони понесли значні витрати на лікування. Страхова компанія частково відшкодувала ці витрати на суму 106 005, 97 грн, із яких 16823,26 грн відшкодовано в користь позивача ОСОБА_8 та 89182,71 грн відшкодовано в користь позивача ОСОБА_9 . Крім того, внаслідок ДТП загинула належна ОСОБА_10 кобила та знищена підвода, вартість яких оцінена у 25 000 грн та 3500 грн відповідно.

Таким чином, завдану та не відшкодовану позивачам майнову шкоду, останні оцінили в розмірі 44205,01 грн.

Також позивачі у своїй заяві зазначали, що їм була заподіяна значна моральна шкода, яка полягає у моральних перживаннях у зв`язку із ушкодженням їх здоров`я, а тому просили стягнути в користь ОСОБА_8 50000,00 грн моральної шкоди та в користь ОСОБА_11 60000,00 грн моральної шкоди.

06 липня 2018 року позивачі зверталися до відповідача ПрАТ «Теремно Хліб» з вимогою про відшкодування завданої їм шкоди, однак така вимога задоволена не була, а тому вважають, що з відповідача ПрАТ «Теремно Хліб» слід стягнути три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання.

Посилаючись на викладене, позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 просили суд стягнути з ОСОБА_5 та ПрАТ «Теремно Хліб» в користь ОСОБА_11 44205,01 грн. майнової шкоди, 60000 грн. моральної шкоди, три проценти річних в розмірі 462,50 грн та 104,21 грн інфляційних втрат, а з ОСОБА_5 та ПрАТ «Теремно Хліб» в користь ОСОБА_8 - 50000 грн. моральної шкоди, 221,92 грн трьох процентів річних та 500,00 грн інфляційних втрат та судові витрати по справі.

08.11.2018 року позивачі збільшили свої позовні вимоги та просили стягнути з ОСОБА_5 та ПрАТ «Теремно Хліб» в користь ОСОБА_11 1207,64 грн трьох процентів річних та 3021,95 грн інфляційних втрат та стягнути з ОСОБА_5 та ПрАТ «Теремно Хліб» в користь ОСОБА_8 579,45 грн трьох процентів річних та 1450,00 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2018 року до участі у справі як відповідача було залучено ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_11 , ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Теремно Хліб», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяних злочином, задоволено частково.

Постановлено стягнути з ПрАТ «Теремно Хліб» в користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн, три проценти річних в розмірі 1207, 64 грн, інфляційні втрати в розмірі 3021,95 грн, а всього на загальну суму 64 229, 59 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Теремно Хліб» в користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн, три проценти річних в розмірі 579,45 грн, інфляційні втрати в розмірі 1450 грн, а всього на загальну суму 52029,45 грн.

В решті позовних вимг відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ПрАТ «Теремно Хліб» подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, у якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість судового рішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову до ПрАТ «Теремно Хліб» відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «Теремно Хліб» апеляційну скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові до ПрАТ «Теремно Хліб», відповідач ОСОБА_5 та представник позивачів апеляційну скаргу заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_11 та ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що з вини водія транспортного засобу ОСОБА_5 , який на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з відповідачем в даній справі - ПрАТ «Теремно Хліб», позивачам була заподіяна як майнова так і моральна шкода.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Судом установлено, що 30 липня 2016 року з вини водія ПрАТ «Теремно Хліб» ОСОБА_5 , який керував автомобілем марки «ГАЗ-33021», сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачам в даній справі - ОСОБА_10 та ОСОБА_12 були завдані тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

Вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 18.10.2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (т. 1,а.с. 19-22).

Транспортний засіб - автомобіль марки ГАЗ-33021, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві власності відповідачу ПрАТ «Теремно Хліб».

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/6144045 власник транспортного засобу ПрАТ «Теремно Хліб» застрахував свою відповідальність перед третіми особами у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна». Згідно із умовами договору страхування страхова сума, яка підлягає виплаті на одного потерпілого за шкоду, заподіяну здоров`ю, становить 100 000 грн (т. 1, а.с.18).

Як було встановлено в судовому засіданні, страхова компанія виплатила позивачам страхове відшкодування на загальну суму 89182,71 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6805 від 26 лютого 2018 року (т.2,а.с.115,116).

Згідно з частиною 1 статті 1166, частиною 1 статті 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).

Частина 2 статті 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується його законним власником, тобто особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В пункті 6 своєї постанови від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завданням шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може буди притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автомної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо, зокрема, шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Врахувавши, що позивачі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримали тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час проходили лікування, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про заподіяння потерпілим моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про стягнення з відповідача ПрАТ «Теремно Хліб» трьох процентів річних та інфляційних втрат з огляду на таке.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частини 1, 2 статті 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо відшкодування шкоди, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Судом, при цьому, встановлено, що позивачами на адресу ПрАТ «Теремно Хліб» 06 липня 2018 року була надіслана вимога про відшкодування в їх користь матеріальної та моральної шкоди. Дана вимога була отримана адресатом (т.1, а.с.145-147).

Проте, ПрАТ «Теремно Хліб» не відшкодувало позивачам ні матеріальної, ні моральної шкоди, а тому виконання зобов`язання щодо відшкодування шкоди є простороченим, а тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача ПрАТ «Теремно Хліб» трьох процентів річних та інфляційних втрат.

На увагу колегії суддів не заслуговують доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ПрАТ «Теремно Хліб» є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки водій автомобіля ОСОБА_5 не перебував з товариством у трудових відносинах, а перевозив вантаж на підставі цивільно- правової угоди.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження (а.с.9,10) 30 липня 2016 на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 за маршрутним листом № 19583 від 30 липня 2016 року на атомобілі ПрАТ «Теремно Хліб» здійснював перевезення хлібобулочних виробів в межах Волинської області.

Із зазначеного маршрутного листа та підтвердження до шляхового листа № 19583 від 30 липня 2016 року (матеріали кримінального провадження,а.с.9,10) убачається, що 30 липня 2016 року була видана автомашина на маршрут водію ОСОБА_5

Вказані документи містять у собі графік доставки водієм хлібобулочних виробів ПрАТ «Теремно Хліб», що свідчить про трудові відносини ОСОБА_5 із товариством.

Крім того, судом установлено, що водій ОСОБА_5 30 липня 2016 року перед виїздом на маршрут перевезення проходив медичний огляд в медпункті ПрАТ «Теремно Хліб».

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207 «Про затвердження переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні» для водія юридичної особи необхідним є дорожній лист з відмітками про проведення передрейсового медичного огляду водія та огляду транспортного засобу.

Стаття 45 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що медичний огляд проводиться з метою визначення здатності кандидатів у водії і водіїв до безпечного керування транспортними засобами. Зазначений огляд включає: попередні, періодичні, щозмінні передрейсові і післярейсові огляди, а також позачергові огляди, зумовлені необхідністю.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємтсва, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним логовором і угодою сторін.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 перебував з ПрАТ «Теремно Хліб» у трудових відносинах.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що водій ОСОБА_5 на час ДТП перевозив хлібобулочні вироби на підставі цивільно-правової угоди, слід зазначити наступне.

За положеннями статті 626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони цивільно-правовї угоди укладають договір у письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України. Такі угоди застосувуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Згідно із статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, під час розгляду даної справи у суді першої інстнації відповідач ПрАТ «Теремно Хліб» не надав суду відповідний цивільно-правовий договір на перевезення вантажу, укладений між ОСОБА_5 і товариством, як і не надав суду акти виконаних робіт за цивільно-правовим договором.

Натомість, відповідачем лише до апеляційної скарги було додано договір транспортного експедіювання та доставки товару № 145 від 15 липня 2016 року, підписаний експедитором ОСОБА_5 і замовником ПрАТ «Теремно Хліб».

Згідно з частиною 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, представник відповідача не надав апеляційному суду докази неможливості подання до суду першої інстанції зазначеного договору транспортного експедіювання та доставки товару, а тому колегія суддів не бере до уваги, як доказ цивільно - правових відносин між ОСОБА_5 і ПрАТ «Теремно Хліб», даний договір.

Крім того, відповідачем до апеляційної скарги додано акт прийому-передачі транспортних засобів від 15 липня 2016 року, із якого убачається, що даний акт укладений між підприємцем ОСОБА_13 і ПрАТ «Теремно Хліб», хоча цей акт підписаний не ОСОБА_13 , а ОСОБА_5 .

Колегія суддів також не бере до уваги зазначений акт.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Теремно Хліб» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді