15.04.2019 Справа № 363/4852/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

за участю

позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача Абакарова М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмила Андріївна про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом та просила визнати недійсним договір дарування від 14.03.2012 року садового будинку, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0494 га з кадастровим номером НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на зазначений садовий будинок, реєстраційний номер 3113159, яке зареєстровано 17.04.2012 року КП Київської обласної ради «Вишгородське БТІ»; визнати за нею в порядку поділу спільної сумісної власності право власності на Ѕ частину вказаного садового будинку, а також визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 право власності на ј частину спірного садового будинку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний будинок є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_6, як подружжя. Однак, ОСОБА_6 за життя всупереч вимогам законодавства, без її згоди, подарував доньці ОСОБА_5 садовий будинок, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0494 га з кадастровим номером НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат Абакаров М.М. подав відзив на позовну заяву та наполягав на відмові у задоволенні позову, оскільки спірний садовий будинок збудовано у 1983 році під час перебування ОСОБА_6 у шлюбі з ОСОБА_7 та до укладення шлюбу з позивачкою. Позовні вимоги щодо здійснення будівництва зазначеного вище будинку за час перебування у шлюбі позивачки з ОСОБА_6 жодними доказами не підтверджено. За таких умов, позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а також не підтверджені належними та допустимими доказами.

Третя особа подала до суду повідомлення про те, що вона з позовними вимогами ознайомлена та просила розглядати справу без її участі.

Позивачка в суді підтримала позов у повному обсязі та просила про його задоволення, посилаючись на те, що на момент вступу в шлюб з ОСОБА_6 садовий будинок знаходився у недобудованому стані та право власності на нього останній не набув. Під час спільного подружнього життя, вони разом добудовували його, після чого у 2010 році ОСОБА_6 здійснив реєстрацію права власності садовий будинок, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0494 га з кадастровим номером НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1. Відтак зазначений будинок є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_6, який без її згоди, всупереч вимогам законодавства, подарував цей будинок своїй доньці.

Представник відповідача в суді проти позовних вимог заперечив та наполягав на відмові у задоволенні позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що спірний будинок побудовано та набуто у власність ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_7

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

З квітня 1962 року по лютий 1987 року ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_7, який розірвано на підставі рішення Жовтневого районного народного суду м. Києва від 16.01.1987 року, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 виданим 17.02.1987 року.

Так, відповідно до змісту зустрічної позовної заяви від 28.11.1986 року ОСОБА_7 у зв'язку з розглядом судом справи про розірвання шлюбу, звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про поділ спільно нажитого майна з ОСОБА_6 Так, за період спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 придбали майно на загальну суму 11 718 руб. 19 коп., у тому числі і побудували будинок в садовому товаристві «Атом», який знаходиться в садах «Дружба» в с. Ровжі Вишгородського району Київської області, вартість якого з меблями і садовими насадженнями на той час складала 5000 руб. При вирішенні питання про поділ майна із спільно нажитого майна подружжя, ОСОБА_7 претендувала на меблі, холодильник, телевізор, килими та люстру на суму 3472 руб., а також погоджувалася на грошову компенсацію в сумі 2 384 руб. замість її частки в спільному сумісному майні.

Разом з тим, будівництво садового будинку розташованого за адресою: Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, масив садівницьких товариств «Атом», вул. Стовпова, 166, здійснено під час подружнього життя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, тобто у 1983 році, що підтверджується довідкою № 33 від 23 квітня 2010 року виданою Головою масиву садівницьких товариств «Дружба» ОСОБА_8, а також матеріалами інвентаризаційної справи № 4500561.

Згідно довідки № 37 від 17.03.2018 року ОСОБА_6 з 1982 року до 14 березня 2012 року був членом СТ «Атом», яке входить до ГО МСТ «Дружба» та користувався земельною ділянкою для ведення садівництва площею 0,0494 га за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 стала членом ГО МСТ «Дружба» СТ «Атом» з 12 квітня 2014 року. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3.

Так, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 39 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Незважаючи на те, що рішення суду про поділ спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не збереглося, із зазначених вище матеріалів справи вбачається, що при розірванні шлюбу, існував спір про поділ майна подружжя, предметом якого був, вже побудований на той час, садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Відтак зазначений вище садовий будинок, був спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розумінні вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, що виключає можливість виникнення права спільної сумісної власності на цей будинок під час другого шлюбу з позивачкою ОСОБА_1

Отже з матеріалів справи вбачається, що фактично право власності у ОСОБА_6 на садовий будинок виникло з моменту його побудови у 1983 році, коли з 1982 року він був членом СТ «Атом», а в лютому 1987 року його шлюб з ОСОБА_7 розірвано.

07.07.1987 року ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5

Згідно виписки із рішення № 34 від 29.06.2010 року Виконавчий комітет Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, розглянувши зави громадян та керуючись п. 6.1. «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07 лютого 2002 року за № 7/5 та зареєстровано в Мінітерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445, вирішив оформити право приватної власності на садовий будинок № 166 по вул. Стовбова в садовому товаристві «Атом» масиву «Дружба» за ОСОБА_6 в межах Сувидської сільської ради.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_7 виданого 03.08.2010 року ОСОБА_6 зареєстрував право приватної власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Крім того, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3, розташована на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області належить ОСОБА_6.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Отже з матеріалів справи суд доходить висновку про те, що садовий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0494 га, кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1, побудований, а відтак і набутий у власність у 1983 році є особистою приватною власністю ОСОБА_6 в розумінні вимог ст. 57 СК України.

Відповідачка є донькою померлого ОСОБА_6, якій він за життя подарував садовий будинок.

Так, 14.03.2012 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_3 договір дарування садового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0494 га, кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 371.

Отже, ОСОБА_6 розпорядився своєю особистою власністю, набутою ним до шлюбу, шляхом укладання договору дарування з донькою ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8.

Сам лише факт здійснення реєстрації права власності ОСОБА_6 на садовий будинок в 2010 році, за умови його побудови у 1983 році, за час шлюбу з ОСОБА_7, за викладених вище обставин, підставою для набуття його в спільну сумісну власність в шлюбі з позивачкою бути не може.

Згідно ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачкою не доведено в суді, що право на спірний садовий будинок у неї виникло за час їхнього шлюбу з ОСОБА_6 Не доведено, що за час їхнього шлюбу ними добудовано садовий будинок й те, що це майно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат (ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України або ст. 62 Сімейного кодексу України).

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 про те, що під час спільного подружнього життя з ОСОБА_6, вони разом за спільні кошти добудовували зазначений вище садовий будинок, ґрунтуються лише на усних поясненнях позивачки та належними, допустимими і достатніми доказами в суді не підтверджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5, як добросовісний набувач набула права власності на спірне майно з дотриманням вимог чинного законодавства.

За таких умов, судом не встановлено підстав для визнання договору дарування від 14.03.2012 року, що зареєстрований в реєстрі за № 371 недійсним, в розумінні вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, варто зазначити, що захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позбавлення права власності має бути здійснене відповідно до закону, необхідним у демократичному суспільстві і спрямованим на досягнення «справедливого балансу» між інтересами суспільства та інтересами заявника.

Отже, відповідач у справі ОСОБА_5 набула права власності на садовий будинок, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0494 га з кадастровим номером НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 в установленому чинним законодавством порядку і правових підстав для припинення її права власності на це майно при розгляді справи не встановлено.

З урахуванням викладених обставин, підстав для задоволення позову судом не встановлено, який є недоведеним та не обґрунтованим. Порушених прав позивача, які підлягають захистові в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні позову про це слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, проживає за адресою: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2.

Третя особа: Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Людмила Андріївна, знаходиться за адресою: АДРЕСА_4

Суддя