Житомирський апеляційний суд
Справа №607/1061/12 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 3 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №607/1061/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на заочне рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області, ухвалене 07 листопада 2012 року та додаткове рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області, ухвалене 14 березня 2013 року суддею Заполовським В.В. у смт.Ємільчине,

в с т а н о в и в :

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , у якому просила встановити факт проживання з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14.10.2001 по серпень 2009 року; визнати майно, набуте за час перебування у шлюбі з 21.02.1987 по 14.10.2001 та за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14.10.2001 по серпень 2009 року, спільною сумісною власністю подружжя, а саме: будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з усіма наявними у ньому надвірними господарськими будівлями та спорудами, вартістю 54980 грн, дитячу стінку, вартістю 500 грн, диван малютку, вартістю 300 грн, диван, вартістю 400 грн, меблеву стінку, вартістю 600 грн, пральну машину Indesit, вартістю 650 грн, холодильник Nord, вартістю 800 грн, телевізор TCL, вартістю 550 грн; газовий котел, вартістю 2500 грн, газову плиту Nord, вартістю 1500 грн, газову плиту, вартістю 1000 грн, dvd плеєр, вартістю 250 грн, комп`ютер, вартістю 1000грн, коврик червоного кольору, вартістю 150грн, доріжку бежево-синього кольору, вартістю 100 грн, доріжку зеленого кольору, вартістю 120 грн, доріжку коричного кольору, вартістю 150 грн, поділити вищевказаний будинок та виділити їй у власність згідно висновків експертизи: передпокій (1-1) - вартістю 5357 грн, житлову кімнату (1-2) - вартістю 10713 грн, веранду (а) - вартістю 2295 грн, літню кухню (Б-1) - вартістю 7152 грн, хвіртку (№ 3) - вартістю 1718 грн; поділити інше спільне майно подружжя, виділивши їй: дитячу стінку, вартістю 500 грн; диван малютку, вартістю 300 грн; меблеву стінку, вартістю 600 грн, пральну машину Indesit, вартістю 650 грн; холодильник Nord, вартістю 800 грн; газовий котел, вартістю 2500 грн; газову плиту, вартістю 1000 грн; комп`ютер, вартістю 1000 грн; піноблоки в кількості 200 штук.

Зазначала, що з 21.02.1987 по 14.10.2001 вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, після розірвання якого внаслідок примирення та в інтересах спільних дітей ОСОБА_3 1989 р.н. та ОСОБА_4 1993 р. н ., продовжували проживати однією сім`єю, вести спільне господарство. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 у вересні 2009 року вона з дітьми переїхала проживати до свого батька. Спірне майно придбано нею та ОСОБА_2 за час шлюбу та спільного проживання, а тому є їх спільною сумісною власністю. Домовленості про добровільний його поділ між ними не досягнуто.

Заочним рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 14.10.2001 по серпень 2009 року. Майно, набуте сторонами за час перебування у шлюбі з 21.02.1987 по 14.10.2001 та за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14.10.2001 по серпень 2009 року, яке складається з: будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці з усіма наявними у ньому надвірними господарськими будівлями та спорудами, вартість якого становить 54980 грн; дитячої стінки, вартість якої становить 500 грн; дивану малютки, вартість якої становить 300 грн; дивану, вартість якого становить 400 грн; меблевої стінки, вартість якої становить 600 грн; пральної машини Indesit, вартість якої становить 650 грн; холодильника Nord, вартість якого становить 800 грн; телевізора TCL, вартість якого становить 550 грн; газового котла, вартість якого становить 2500 грн; газової плити Nord, вартість якої становить 1500 грн; газової плити, вартість якої становить 1000 грн; dvd плеєра, вартість якого становить 250 грн; комп`ютера, вартість якого становить 1000 грн; коврика червоного кольору, вартість якого становить 150 грн; доріжки бежево-синього кольору, вартість якої становить 100 грн; доріжки зеленого кольору, вартість якої становить 120 грн; доріжки коричного кольору, вартість якої становить 150 грн, піноблоки в кількості 200 штук, визнано спільною сумісною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та виділено їй у власність, відповідно до висновків технічної експертизи від 07.04.2011: передпокій (1-1) - вартістю 5357 грн, житлову кімнату (1-2) - вартістю 10713 грн, веранду (а) - вартістю 2295 грн, літню кухню (Б-1) - вартістю 7152 грн, хвіртку (№ 3) - вартістю 1718 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину спільного сумісного майна, а саме: дитячу стінку, вартістю 500 грн; диван малютку, вартістю 300 грн; меблеву стінку, вартістю 600 грн; пральну машину Indesit, вартістю 650 грн; холодильник Nord, вартістю 800 грн; газовий котел, вартістю 2500 грн; газову плиту Nord, вартістю 1500грн; газову плиту, вартістю 1000 грн; комп`ютер, вартістю 1000 грн; піноблоки в кількості 200 штук. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням цього суду від 14 березня 2013 року внесено зміни до рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.11.2012, а саме: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та виділено їй у власність, відповідно до висновків технічної експертизи від 07.04.2011: передпокій (1-1) вартістю 5357 грн, житлову кімнату (1-2) - вартістю 10713 грн, веранду (а) вартістю 2295 грн, літню кухню (Б-1) - вартістю 7152 грн, хвіртку (№ 3) вартістю 1718 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове судове рішення, яким:

-визнати факт проживання однією сім`єю його та ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з 14.10.2001 по жовтень 2007 року;

-визнати прибудову площею 50 кв.м у вигляді магазину до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , побудовану ОСОБА_2 за позичені ним особисто кошти у 2010 році особистою приватною власністю ОСОБА_2 (не включати зазначену прибудову магазину до складу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя його та ОСОБА_1 );

-визнати 10 дерев`яних стелажів для товарів (висота кожного - 2 м., довжина - 12 м.), установлені у вказаній прибудові магазину до житлового будинку, його особистою приватною власністю і не включати їх до складу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя його та ОСОБА_1 ;

-визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, набуте ОСОБА_1 та ним за час перебування у шлюбі з 21.02.1987 по 14.10.2001 і за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14.10.2001 по жовтень 2007 року, що складається з: житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з усіма наявними у ньому надвірними господарськими будівлями та спорудами (без врахування прибудови у вигляді магазину до житлового будинку), вартістю 54980 грн; дитячої стінки вартістю 500 грн; дивану-малютки, вартістю 300 грн; дивану, вартістю 400 грн; меблевої стінки, вартістю 600 грн; пральної машини Indesit, вартістю 650 грн; холодильника Nord, вартістю 800 грн; телевізора TCL, вартістю 550 грн; газового котла, вартістю 2500 грн; газової плити Nord, вартістю 1500 грн; газової плити, вартістю 1000 грн; dvd плеepa, вартістю 250грн; комп`ютера, вартістю 1000грн; коврика червоного кольору, вартістю 150 грн; доріжки бежево-синього кольору, вартістю 100 грн; доріжки зеленого кольору, вартістю 120 грн; доріжки коричного кольору, вартістю 150 грн; піноблоків у кількості 200 штук, вартістю 2000 грн; дерев`яного ларька для торгівлі, що є малою архітектурною формою (розібраного ОСОБА_1 . приблизно у 2016 році), вартістю 10000 грн; крісла-ліжка в кількості 2 штук, вартість кожного з яких 500 грн; кухонного комбайна «Moulinex», вартістю 1300 грн; холодильника білого кольору, висотою 1,5 м (установленого в літній кухні під час проживання однією сім`єю), вартістю 600 грн; комп`ютера, вартістю 1500грн; принтера «Canon», вартістю 1500 грн; кухонного посуду та кухонних приналежностей, загальною вартістю 1000 грн; постільних приналежностей, загальною вартістю 1000 грн; дерев`яного односпального ліжка, вартістю 500грн; холодильника «Zanussi», вартістю 2500 грн; дивана-ліжка, вартістю 500 грн; пилососа «LG», вартістю 200 грн; суми заборгованості за кредитом, за несплаченими відсотками, штрафними санкціями тощо, за кредитним договором, укладеним з АТ «Райффайзен Банк Аваль» (загальна сума непогашеної заборгованості за кредитним договором, укладеним з АТ «Райффайзен Банк Аваль», на цей час становить 36000 грн); суми, сплачені ОСОБА_2 протягом 2012-2014 років на користь АТ «Дельта Банк» (для погашення основної суми кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій тощо) за кредитним договором, укладеним з «АТ «Дельта Банк», а саме: 3500 грн;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку та виділити йому у власність: житлову кімнату (1-3), вартістю 7087грн; кухню (1-4), вартістю 8155 грн;

-визнати за ним право власності на частину спільного сумісного майна подружжя, а саме: крісло-ліжко в кількості 2 штук, вартістю кожного 500 грн; кухонний комбайн «Moulinex», вартістю 1300 грн; комп`ютер, вартістю 1500грн; принтер «Canon», вартістю 1500 грн; 1/2 частину кухонного посуду та кухонних приналежностей, загальною вартістю 500 грн; 1/2 частину постільних приналежностей, загальною вартістю 500 грн; дерев`яне односпальне ліжко, вартістю 500 грн; холодильник «Zanussi», вартістю 2500грн; пральну машину «Indesit», вартістю 650 грн; диван-ліжко, вартістю 500 грн; пилососа «LG», вартістю 200 грн; газової плити, вартістю 1000 грн; сарай, вартістю 4500 грн; суми, сплачені ОСОБА_2 протягом 2012-2014 років на користь АТ «Дельта Банк» для погашення основної суми кредиту, процентів, штрафних санкцій тощо за кредитним договором, укладеним з «АТ «Дельта Банк», а саме: 3500 грн. Уточнена сума буде відома після надання зазначеним банком відповідних документів та інформації на запит Апеляційного суду Житомирської області; Ѕ частину загальної суми заборгованості (яка включає заборгованість за кредитом, несплаченими процентами, штрафними санкціями тощо) за кредитним договором, укладеним ОСОБА_2 з АТ «Райффайзен Банк Аваль» у 2007 році, для одержання грошових коштів на навчання дочки ОСОБА_3 в Житомирській філії Університету сучасних знань;

-визнати право власності також на інше майно, яке за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції буде підлягати передачі йому.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 він багато працював, щоб належним чином забезпечити добробут сім`ї. Під час проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, уклав кредитні договори з банками, зокрема АТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «КБ «Дельта», АТ «Райффайзен Банк Аваль», одержав кредити на потреби сім`ї (придбання побутової техніки, іншого майна, оплати навчання дочки). На момент припинення фактичних шлюбних відносин між ним і Позивачем існувала заборгованість за кредитними договорами.

На думку заявника, при розгляді його заяви про перегляд заочного рішення, суд грубо порушив ст. ст. 42, 43, 58, 60 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», практику Європейського суду з прав людини; необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з не можливістю прибути на судове засідання його представника. Він був позбавлений можливості задати запитання позивачу, свідкам. Суд також не врахував, що до переліку спірного майна не було включено, крім боргів за кредитними договорами; дерев`яний ларьок для торгівлі у вигляді малої архітектурної форми (розібраний ОСОБА_1 ), вартістю 10000 грн; крісла-ліжка в кількості 2 шт., вартістю кожного 500 грн; кухонний комбайн «Мулінекс», вартістю 1300 грн; холодильник білого кольору, висотою 1,5 м (установлений в літній кухні під час проживання однією сім`єю), вартістю 600 грн; комп`ютер, вартістю 1500грн; принтер «Саnon», вартістю 1500 грн; кухонний посуд, кухонні приналежності, загальною вартістю 1000грн; постільні приналежності, загальною вартістю 1000 грн; дерев`яне односпальне ліжко, вартістю 500 грн; холодильник «Zanussi», вартістю 2500грн; диван-ліжко, вартістю 500 грн; пилосос «LG», вартістю 200 грн. Також судом не врахована та обставина, що ним за власні кошти у 2010 році побудовано прибудову площею 50 кв. м до спірного будинку у вигляді магазину. Вказав, що з 2011 року проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 , має сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 у даний час не допускає його до будинку АДРЕСА_1 , в якому він зареєстрований; самостійно розпоряджається майном, яке зберігається в зазначеному будинку; без його згоди, позивач віддала в оренду приміщення магазину. У зв`язку з цим він звертався до органів поліції, проте йому було відмовлено внести відомості до ЄРДР, відкрити кримінальне провадження оскільки в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки кримінального правопорушення, вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.

На спростування позову ОСОБА_1 вказав, що вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу не до серпня 2009 року, а до жовтня 2007 року, тоді вони перестали вести спільне господарство, позивачка працевлаштувалася у м. Житомирі, проживала у їх спільної дочки - ОСОБА_3 , він у цей час проживав з їх спільним сином - ОСОБА_4 , 1993 р. н. у спірному будинку.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 - не визнала, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.02.1987 по 14.09.2001 (а.с. 10, 11 т.1). Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сім`єю. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.04.1996 ОСОБА_2 придбав жилий будинок площею 38,5 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 230-233 т.1). Між сторонами існує спір щодо поділу даного жилого будинку та вищенаведеного у позовній заяві рухомого майна.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 14.10.2001 року по серпень 2009 року, про визнання спірного майна спільною сумісною власністю, суд вважав позов ОСОБА_1 доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, такий висновок здійснений при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Так, відповідно до частини першої статті 74 СК України, що застосовується із 01 січня 2004 року, при поділі майна між жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною другою статті 74 СК України встановлено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, яка регулює право спільної сумісної власності подружжя.

Правила статті 74 СК України на спірні правовідносини, що виникли і тривали до 1 січня 2004 року, не поширюються, а нормами чинного на той час Кодексу про шлюб та сім'ю України визнання майна спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, що проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не передбачено.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Встановивши факт проживання сторін у справі однією сім`єю без шлюбу з 14.10.2001 по 01.01.2004, суд допустив порушення норм матеріального права - статті 74 СК України, оскільки встановлення зазначеного факту можливо лише з часу набрання законної сили Сімейним кодексом України - 01 січня 2004 року.

Також, позивачка не довела належними доказами факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 по серпень 2009 року. В суді апеляційної інстанції відповідач не заперечував, що після розірвання шлюбу проживав з позивачкою однією сім`єю, проте лише до жовтня 2007 року.

Тому, з огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції у цій частині та ухвалює нове судове рішення про задоволення позову про встановлення факту проживання сторін у справі однією сім`єю без шлюбу з 01.01.2004 та по жовтень 2007 року.

Вирішуючи спір про поділ спірного майна, суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин, крім норм СК України, норми КпШС України, зважаючи на те, що частина майна, у тому числі спірний будинок, придбана сторонами до початку дії СК України, тобто до 01.01.2004.

Тому, застосуванню до спірних правовідносин при вирішенні питання про поділ спірного майна підлягають норми обох кодексів.

Так, відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 31 грудня 2003 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні норми містяться і в статтях 60, 63, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, яка регулює право спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 74 СК України).

ОСОБА_2 не заперечував, що зазначене у позові рухоме та нерухоме майно, крім піноблоків у кількості 200 шт., які використані у будівництві аптеки, було придбано ним та ОСОБА_1 за спільні кошти у період як перебування у шлюбі, так і під час їх спільного проживання без шлюбу. Останній також не заперечував вартість майна, визначену ОСОБА_1

Разом з тим, вирішуючи спір щодо поділу жилого будинку відповідно до наданого позивачкою висновку технічної експертизи від 07.04.2011 (а.с. 13-17 т.1, 173-177 т.2), суд першої інстанції не врахував відсутність у матеріалах справи документів, що дають право на виконання робіт, пов`язаних з втручанням у несучу конструкцію та інженерні системи загального користування.

Так, за змістом ст. 152 ЖК УРСР (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Тобто, закон на час розгляду справи судом першої інстанції передбачав обов`язковість дозволу виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку.

Відповідно до норми ст. 152 ЖК УРСР (в редакції на час розгляду справи апеляційним судом) виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Згідно з цими Правилами до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Експертом визначено варіант розподілу спірного будинку в натурі на дві частини, який виключає спільне користування приміщеннями, з влаштуванням двох ізольованих квартир. Водночас, у висновку експертом було зазначено про необхідність погодження з відділом архітектури влаштування виходу на вулицю, оскільки відбуватиметься втручання у несучі конструкції будинку для влаштування дверного прорізу.

Отже, визначений експертом варіант поділу спірного будинку не можливий без втручання у несучу конструкцію. Вказаний будинок також обладнаний єдиною інженерною системою, переобладнання при поділі будинку без втручання в інженерні системи загального користування не є можливим.

При поділі нерухомого майна в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції не врахував вимог чинного на той час законодавства та не витребував дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування будинку, у зв`язку із чим безпідставно поділив його в натурі. Наявність такого дозволу на час розгляду справи також не доведена представником позивача.

В суді апеляційної інстанції неодноразово, з відкладенням розгляду справи для надання документів, представникові позивача, яка є адвокатом, роз`яснювалась необхідність надання суду апеляційної інстанції дозволу на виконання робіт та відповідних висновків на їх виконання, зокрема: технічного висновку про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновку про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки та інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Тобто, суд апеляційної інстанції сприяв стороні позивача у здійсненні процесуальних прав, роз`яснив йому право надати суду вищевказані документи, які необхідні на час перегляду рішення для здійснення реального поділу будинку згідно з висновком судової експертизи. Проте, такі документи надані не були, а тому суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості правильно вирішити спір у цій частині та ухвалити нове рішення про поділ будинку в натурі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції скасовує рішення та додаткове рішення суду першої інстанції в частині поділу будинку та ухвалює у цій частині нове судове рішення про визнання за кожною із сторін по Ѕ частині будинку без його реального поділу.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні не зазначив, яке рухоме майно підлягає виділенню ОСОБА_2 , тобто фактично не здійснив поділу наявного рухомого майна. При вирішенні спору у цій частині не було враховано інтереси сторін, рівність їх часток у спільному майні.

Тому рішення суду, у частині поділу рухомого майна підлягає скасуванню з ухваленням нового - про визнання його спільною сумісною власністю сторін та визнання за ОСОБА_1 права власності на: диван вартістю 400 грн; меблеву стінку вартістю 600 грн; холодильник Noгd вартістю 800 грн; газову плиту вартістю 1000 грн; комп`ютер вартістю 1000 грн; телевізор ТСL вартістю 550 грн; доріжку бежево-синього кольору вартістю 100 грн; доріжку зеленого кольору вартістю 120 грн; пральну машину Indesit, вартість якої становить 650 грн; а всього майна на 5220 грн; визнання за ОСОБА_2 права власності на: дитячу стінку вартістю 500 грн; диван-малютку вартістю 300грн; газову плиту Nord вартістю 1500 грн; газовий котел вартістю 2500 грн; dvd плеєр вартістю 250 грн; килим червоного кольору вартістю 150 грн; доріжку коричного кольору вартістю 150 грн, а всього майна на 5350 грн.

Крім того, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 65 грн за переотриману частку у рухомому майні, 163,88 грн понесених судових витрат за подання до суду позовної заяви, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 241,43 понесених судових витрат за подання до суду апеляційної скарги.

За змістом ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Тому, вимоги ОСОБА_2 щодо поділу іншого майна, набутого під час шлюбу та спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються, що не перешкоджає йому звернутися до суду з відповідним позовом.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення від 07 листопада 2012 року та додаткове рішення від 14 березня 2013 року Ємільчинського районного суду Житомирської області скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без шлюбу з 01 січня 2004 року по жовтень 2007 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно:

- жилий будинок загальною площею 38,5 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з надвірними господарськими будівлями та спорудами, вартість якого становить 54980 грн;

- дитячу стінку вартістю 500 грн;

- диван-малютку вартістю 300 грн;

- диван вартістю 400 грн;

- меблеву стінку вартістю 600 грн;

- пральну машину Indesit вартістю 650 грн;

- холодильник Noгd вартістю 800 грн;

- телевізор ТСL вартістю 550 грн;

- газовий котел вартістю 2500 грн;

- газову плиту Nord вартістю 1500 грн;

- газову плиту вартістю 1000 грн;

- dvd плеєр вартістю 250 грн;

- комп`ютер вартістю 1000 грн;

- килим червоного кольору вартістю 150 грн;

- доріжку бежево-синього кольору вартістю 100 грн;

- доріжку зеленого кольору вартістю 120 грн;

- доріжку коричного кольору вартістю 150 грн.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину жилого будинку загальною площею 38,5 кв.м з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за кожним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

- диван вартістю 400 грн;

- меблеву стінку вартістю 600 грн;

- холодильник Noгd вартістю 800 грн;

- газову плиту вартістю 1000 грн;

- комп`ютер вартістю 1000 грн;

- телевізор ТСL вартістю 550 грн;

- доріжку бежево-синього кольору вартістю 100 грн;

- доріжку зеленого кольору вартістю 120 грн;

- пральну машину Indesit, вартість якої становить 650 грн;

а всього майна на 5220 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на наступне майно:

- дитячу стінку вартістю 500 грн;

- диван-малютку вартістю 300 грн;

- газову плиту Nord вартістю 1500 грн;

- газовий котел вартістю 2500 грн;

- dvd плеєр вартістю 250 грн;

- килим червоного кольору вартістю 150 грн;

- доріжку коричного кольору вартістю 150 грн,

а всього майна на 5350 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 65 грн переотриманої частки у рухомому майні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 163,88 грн понесених судових витрат за подання до суду позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 241,43 грн понесених судових витрат за подання до суду апеляційної скарги.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 20 травня 2019 року.