П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019року м. Київ

Справа № 761/30369/19

Провадження: № 22-ц/824/12872/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 5 серпня 2019 року, постановлену під головуванням судді Осаулова А.А.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.11.2014 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві. У шлюбі народились діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейні стосунки, на його думку, існують без поваги один до одного, спільне господарство вони з відповідачкою фактично не ведуть, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, а тому просив розірвати шлюб, укладений між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , залишити дітей проживати із ним.

Одночасно із зверненням до суду із даним позовом, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом встановлення режиму окремого проживання, обґрунтовуючи її тим, що відповідачка, ОСОБА_4 , вирізняється аморальною поведінкою, яка несумісна та неприйнятна у сімейних відносинах та у вихованні дітей. Зважаючи на загострення сімейних стосунків, а також задля збереження та підтримки психологічного та емоційного стану малолітніх дітей, вважав, що встановлення судом окремого режиму проживання між ним та дружиною буде сприяти їхнім спільним інтересам, а також інтересам дітей. Відповідачка наразі знаходиться з дітьми в с. Горошино Полтавської області у рідних, також має можливість проживати у матері у м. Полтава.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 5 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що обраний ним захід забезпечення позову є одним із видів заборони вчиняти певні дії та встановленням обов`язку вчинити певні дії, що передбачено чинним законодавством, яке в свою чергу, не обмежує прав позивача у виборі заходів забезпечення позову. Крім того, можливість встановлення для подружжя режиму окремого проживання визначена п. 1 ст. 119 СК України. Також зазначив, що реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, крім випадків передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України. Між тим, суд першої інстанції приймаючи до розгляду дану заяву не звернув уваги на його пропозицію відповідачці проживати за її теперішнім місцезнаходженням та/або за місцем реєстрації, в той час як, він, позивач, проживає і працює у м. Києві. Вважає обраний ним захід забезпечення позову найбільш законним, малотравмуючим, а також таким, який забезпечує захист його прав, як позивача, враховуючи мотиви звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу.

27 серпня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження у даній справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що дана заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а запропонований захід забезпечення позову не узгоджується із визначеними у статті 150 ЦПК України заходами, оскільки останньою не передбачений. Крім того, предмет позову та обґрунтування необхідності його забезпечення у своїй сукупності не обумовлюють можливість ефективного захисту порушених прав позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зміст і форма заяви про забезпечення позову визначені частиною 1 стаття 151 ЦПК України, згідно якої заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику(ч. 2 ст. 151 ЦПК України).

Згідно п. 3 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування - для юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) - для фізичної особи - підприємця, яка є відповідальною за морською вимогою; 3) розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна; 4) найменування судна, щодо якого подається заява про арешт, інші відомості про судно, якщо вони відомі заявнику.

Відповідно до п.п. 4,5 статті 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч. 9 ст. 153 ЦПК України).

З аналізу вищенаведених норм убачається що заява про забезпечення позову може бути повернута лише на підставі її невідповідності вимогам щодо форми і змісту, які викладені у ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів відмічає, що заява про забезпечення позову ОСОБА_1 , дійсно, не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення або доводів щодо відсутності необхідності вжиття такого забезпечення.

За таких підстав, висновок суду першої інстанції щодо невідповідності заяви вимогам статті 151 ЦПК України є правильним, а повернення заяви про забезпечення позову - правомірним.

В той же час, висновки суду першої інстанції щодо відповідності запропонованого заходу забезпечення позову вимогам статті 150 ЦПК України та можливості ефективного захисту порушених прав позивача внаслідок вжиття таких заходів є передчасними, оскільки на стадії прийняття заяви до розгляду суд першої інстанції позбавлений можливості входити в обговорення цих питань.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали та вважає за необхідне роз`яснити, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися з заявою про забезпечення позову повторно за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 5 серпня 2019 року підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 5 серпня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль