ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/836/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_3 на підставі заяви б/н від 04.04.2011 року отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 14 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 21 листопада 2017 року має заборгованість 37165,76 грн., яка складається з наступного: 7201,13 грн. - заборгованість за кредитом; 17264,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10454,34 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1745,99 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 04.04.2011 року у розмірі 37165,76 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.04.2011 року у розмірі 7 201 гривня 13 копійок, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 гривень, а всього стягнути 8 801 гривня 13 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір зміст якого зафіксований не лише в заяві позичальника, а й також в Умовах та правилах надання банківських послуг, позивачем не оспорюється факт укладання договору, розрахунок заборгованості не спростовано, не доведено відсутність заборгованості, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що Умови та правила не містять його підпису, а в заяві позивальника відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 січня 2019 справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилався на обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача суми тіла кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків та штрафних санкцій, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів того, що долучені до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг є складовою укладеного між сторонами договору.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками з наступних підстав.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі письмової заяви ОСОБА_3 від 04.04.2011 року, поданої до ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач отримав кредит, розмір якого на підставі 2.1.1.2.3 Банком було збільшено до суми у розмірі 14000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Укладення кредиту відповідач підтвердив підписанням анкети-заяви позичальника (а.с.12).

З копії анкети-заяви вбачається, що відповідач виявив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що він згоден з тим, що ця заява, разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до доданих до позовної заяви Тарифів погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше ніж 50 гривень та не більше залишку заборгованості (а.с.13).

Згідно з п. 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на п'ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же строк.

За приписами п. 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну дії банком випускається картка на новий термін. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження не спричиняє закінчення договірних відносин між банком та клієнтом та / або закриття пов'язаного з нею поточного рахунку клієнта.

Відповідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком.

Згідно з положеннями п. 2.1.1.5.5 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг відповідач мав погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим цим Договором.

За вимогами п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за Договором обовязком клієнта є на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору.

На виконання своїх зобов'язань за договором 04 квітня 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито картковий рахунок на ім'я відповідача в гривнях і проводилося здійснення його обслуговування згідно з договором (а.с.63).

Відповідно до наданої ПАТ «Приватбанк» довідки термін дії картки - останній день червня 2018 року (а.с.79).

Внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором утворилася заборгованість за кредитом, яка за розрахунком банку станом на 21 листопада 2017 р. складає 37 165,76 грн., з яких: 7 201,13 грн. - заборгованість за кредитом; 17 264,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10454,34 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1745,99 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-11).

За умовами кредитного договору (п.п.2.1.1.4.2,2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг) Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 вбачається, що позивальник активно користувався кредитною карткою, періодично вносив платежі на погашення кредитної заборгованості, проте з лютого 2017 року почав порушувати умови кредитування - несвоєчасно і не в належному розмірі вносити щомісячні платежі, у зв'язку із чим Банк почав нараховувати штрафні санкції. Останній платіж на погашення заборгованості в сумі 151, 95 грн. був здійснений відповідачем 30 березня 2017 року. 02 липня 2017 року Банк здійснив автоматичне погашення заборгованості шляхом списання 17,81 грн. з іншого карткового рахунку (а.с. 63-76).

Надані Банком письмові докази на підтвердження факту укладання кредитного договору, розміру заборгованості відповідачем не спростовано.

Отже, вказані письмові докази підтверджують як факт укладання сторонами кредитного договору, так і факт порушення позичальником своїх обов'язків із повернення кредиту, а також факт наявної заборгованості на день звернення Банком до суду з вимогами про дострокове повернення кредиту.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 7201,13 грн.

При цьому висновки суду першої інстанції про те, що Банком не надано належних доказів того, що долучені до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг є складовою укладеного між сторонами договору, не відповідають фактичним обставинам і зібраним у справі доказам.

Як було встановлено судом першої інстанції, із тексту анкети-заяви про доручення до Умов та правил надання банківських послуг, підписаної відповідачем, вбачається, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, становлять між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг, прийняття даних умов підтверджується підписом клієнта у заяві, на підставі якого в подальшому і була надана карта клієнту.

Докази на спростовання факту підписання відповідної анкети-заяви відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах.

Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають анкета-заява, Умови та правила надання банківських послуг та тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

Згідно підписаної анкети-заяви, клієнт повідомлений про сайт банку та своїм підписом підтвердив, що повною мірою розуміє та зобов'язується виконувати вимоги Умови та правила надання банківських послуг, а також підтвердив ознайомлення з обов'язком самостійно знайомитися з внесеними змінами на сайті (адреса сайту вказана у заяві).

Дана вимога також встановлена Умовами та правилами надання банківських послуг в розділі обов'язки клієнта: отримувати виписки про стан карткового рахунку та про проведені операції по картковому рахунку (п. 2.1.1.5.3.); при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку, звернутися в банк для розірвання цього договору та погасити перед банком заборгованість, у тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреною особам (п. 2.1.1.5.4.).

Матеріали справи не містять заяв ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору.

Факт активного користувався відповідачем платіжною карткою, в тому числі неодноразового здійснення погашення заборгованості за договором відповідачем не спростовано.

Отже, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

З огляду на те, що ОСОБА_3 ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не були надані інші Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, ніж ті, які знаходяться в матеріалах справи, та з якими відповідач згідно ОСОБА_1 заяви був ознайомлений під час її підписання 04 квітня 2011 року, висновки суду про те, що позивачем не доведено, що саме долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг є частиною кредитного договору, є такими, що не ґрунтуються на вищезазначених вимогах закону та встановлених обставинах справи.

Не заслуговують на увагу заперечення відповідача про наявність підстав для про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 здійснювались періодичні платежі на погашення заборгованості, останній платіж був здійснений 30 березня 2017 року. Відповідач, здійснивши вказаний платіж, перервав строк позовної давності.

До суду з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 02 грудня 2017 року.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом з дотриманням строку позовної давності.

Посилання ОСОБА_3 на пропуск строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, не заслуговує на увагу, оскільки за положенням ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафів, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік, вимоги Банку про стягнення з позичальника пені заявлені за період з 01 лютого 2017 року по 21 листопада 2017 року (до суду банк звернувся 05.12.20-17 року) тобто в межах встановленого строку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 17 264,30 грн. та пенею в розмірі 10 454,34 грн..

Щодо вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з позичальника штрафів колегія суддів виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Умовами спірного договору, а саме Тарифами передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожен день прострочення сплати тіла кредиту та відсотків у двох варіантах за перший місяць прострочення в одному розмірі, за другий місяць в іншому розмірі.

У той самий час, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості.

Враховуючи зміст вказаних умов договору, колегія вважає, що в даному випадку неустойка у вигляді штрафів і пені, нарахована в один і той же період, є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне застосування пені та штрафу є неправомірним. Оскільки за цей же період суд вважає необхідним стягнути пеню на суму 10 454,34 грн., штраф у сумі 2245,99грн. стягненню не підлягає.

З огляду на викладене, відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором та пенею підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову в цій частині та стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 264,30 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 10 454,34 грн. - пені. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію за рахунок відповідача сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог за подання позову в розмірі 1503,31 грн., за подання апеляційної скарги в розмірі 2 254,96 грн., всього 3 758,27 грн.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року у цій справі скасувати в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором та пені та прийняти в цій частині нову постанову наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за кредитним договором б/н від 04 квітня 2011 року в сумі 17 264 гривень 30 коп.. та заборгованість за пенею в сумі 10 454 гривень 34 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3758,27 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: