Справа № 461/5171/18 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2180/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у м. Києві Борисюка Романа Анатолійовича на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2018 року в складі судді Волоско І.Р. в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві,-

встановила:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, не погоджується із поверненням 18 червня 2018 року виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Вимоги обґрунтовував тим, що повідомлення про повернення виконавчого документа винесено з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов відкриття виконавчих проваджень.

Просив скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 червня 2018 року та продовжити скаржнику пропущений строк для подання виконавчого листа, звільнити його від стягнення авансового внеску 2% від суми стягнення.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2018 рокускаргу задоволено частково.

Скасовано повідомлення про повернення виконавчого документа №461/951/15-ц, видане 24.09.2015 р., стягувачу без прийняття до виконання від 18.06.2018 року Шевченківського відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції у м. Києві.

Поновлено ОСОБА_1 строк пред`явлення до виконання виконавчого листа від 17.06.2015 року у справі № 461/951/15-ц про стягнення з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 6282,97 євро вкладу (станом на 17.06.2015 року по офіційному курсу Національного банку України становить 156006,15 грн.); 3 % річних від простроченої суми 88,29 євро (станом на 17.06.2015 року по офіційному курсу Національного банку України становить 2192,24 грн.).

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у м. Києві Борисюк Р.А., з оскаржуваною ухвалою не погоджується, вважає, що така прийнята з неправильним застосуванням норм законодавства та на підставі висновків, що не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання винесене на підставі п. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до постанови Правління НБУ від 04.06.2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «НАДРА», розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «НАДРА».

Таким чином, державний виконавець виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією банку-боржника.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2018 року, відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Учасники справи заявник ОСОБА_1 , представник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток, в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, заявник ОСОБА_1 подав клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у службовому відрядженні, інші учасники не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Задовольняючи скаргу та постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущений не з вини заявника, відтак повинен бути поновлений.

Щодо звільнення стягувача від сплати авансового внеску при пред`явленні виконавчого листа до виконання, суд зазначив, що статтею 26 Закону «Про виконавче провадження» не передбаченого механізму звільнення судом стягувачів від сплати авансового внеску, тому в цій частині вимоги до задоволенню не підлягають.

Крім цього, суд врахував роз`яснення надані у п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року, за якими державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 Закону про виконавче провадження; неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; наявності інших, передбачених законодавством, обставин, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження тощо (стаття 26 Закону про виконавче провадження).

Перевіривши матеріали справи та докази досліджені судом, колегія суддів звертає увагу на таке.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2015 року у справі № 461/951/15-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 6 282,97 євро вкладу (станом на 17.06.2015 року по офіційному курсу Національного банку України становить 156006,15 грн.).

Стягнуто з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 . 3 % річних від простроченої суми 88,29 євро (станом на 17.06.2015 року по офіційному курсу Національного банку України становить 2192,24 грн.).

Стягнуто з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на користь держави 1581,98 грн. судового збору.

Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 29 червня 2015 року.

Оскільки відділення ПАТ КБ «Надра» знаходилось в Галицькому районі м. Львова за адресою м. Львів, пр. Шевченка 28, Корчинський ОСОБА_2 06.10.2015 року подав виконавчий лист та заяву про відкриття виконавчого провадження до Галицького ВДВС ЛМУЮ (а.с. 10).

20 жовтня 2015 року Галицьким ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та переадресування за територіальною приналежністю до Личаківського ВДВС ЛМУЮ, оскільки відділення ПАТ КБ «Надра» за адресою пр. Шевченка 28 у м. Львові не є юридичною особою, а регіональне відділення ПАТ КБ «Надра» знаходиться за адресою м. Львів, вул. Пекарська, 7, що за адміністративним поділом відноситься до Личаківського району м. Львова.

10 серпня 2016 року заявником подано виконавчий лист уже до Личаківського ВДВС ЛМУЮ.

Постановою Личаківського ВДВС ЛМУЮ від 01.09.2016 року відмовлено у прийнятті виконавчого листа до виконання і переадресовано заявника зі виконавчим листом до Шевченківського ВДВС ЛМУЮ, з підстави, що адресою боржника є АДРЕСА_1 .

При цьому, державний виконавець залишив поза увагою те, що адресою боржника є АДРЕСА_1 , яка належить до Галицького району м. Львова.

В подальшому, враховуючи те, що Львівське регіональне Відділені ПАТ КБ «Надра» припинило свою діяльність в процесі ліквідації банку і тому Головне Відділення ПАТ КБ «Надра» (вул. Артема (Січових Стрільців, 1), яке знаходиться у Шевченківському район м. Києві є боржником за даним судовим рішенням, заявником подано виконавчий лист до Шевченківського ВДВС м. Києва.

18 червня 2018 року Шевченківським ВДВС м. Києва повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п.4 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час повернення).

Відповідно до ст. 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Зважаючи на тяганину, яка мала місце при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, помилкою, в тому числі допущеною державним виконавцем та враховуючи виконання вимог закону в цій частині стягувачем, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущений не з вини заявника, відтак такий повинен бути поновлений.

В свою чергу, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV втратив чинність 05.01.2017 року на підставі Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року № 1404-VIII).

Згідно перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року № 1404-VIII) виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.1, п. 2, ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Відповідно до повідомлення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Борисюка Р.А. від 18.06.2018 року, виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання з посиланням на п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи встановлено, що постановою Правління НБУ № 356 від 04.06.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «НАДРА» банківську ліцензію відкликано та банк вирішено ліквідувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Таким чином, висновок районного суду про підставність скарги в цій частині не відповідає вимогам закону, оскільки державний виконавець діяв у межах наданих повноважень із дотриманням законодавства, яке передбачає, що в разі відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку виконавче провадження не відкривається.

При цьому, місцевий суд свій висновок в цій частині звів до підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, тоді як ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» регулює питання повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду в частині скасування повідомлення Шевченківського відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції у м. Києві про повернення виконавчого документа № 461/951/15-ц, виданого 24.09.2015 р., стягувачу без прийняття до виконання від 18.06.2018 року підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні такої вимоги та залишення ухвали суду в іншій частині без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у м. Києві Борисюка Романа Анатолійовича - задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2018 рокув частині задоволення скарги ОСОБА_1 про скасування повідомлення Шевченківського відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції у м. Києві від 18.06.2018 року про повернення виконавчого документа №461/951/15-ц, виданого 24.09.2015 року стягувачу без прийняття до виконання скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

В іншій частині ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 травня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк