Ухвала

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 487/559/17

провадження № 61-8196ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив поділити майно, що є спільним сумісним майном подружжя, виділивши йому: зварювальний апарат; електричний лобзик «Матрикс»; дриль-шурупокрут; пилу електричну; кутову шліфувальну машину «Матрикс»; перфоратор; драбину висувну, на загальну суму 5 500 грн, ОСОБА_1 виділити: автомобіль «Geely CK MR 7151A», державний номерний знак НОМЕР_1 ; телевізор «Самсунг»; телевізор «Веко»; пральну машину «Самсунг»; фотоапарат «Олімпус»; пилосос «Ровента»; пилосос «LG»; кухонний комбайн «Мулінекс»; холодильник «Атлант»; меблі для вітальні; меблі для кухні; мікрохвильову піч «Самсунг»; диван; кондиціонер «Сансей», на загальну суму 17 000 грн, стягнути з відповідача компенсацію у розмірі дійсної ринкової вартості 1/2 частини автомобіля «Geely MR 7151A», державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 55 687,15 грн та різницю у вартості майна в розмірі 11 500 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що з 31 грудня 1991 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 березня 2014 року розірвано. За період шлюбу ними було придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, на загальну суму 82 500 грн. Після розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного сумісного майна в добровільному порядку не вирішено. Також автомобіль «Geely MR 7151A», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був придбаний ними під час перебування у шлюбі за спільні кошти, переоформлений ОСОБА_1 без його згоди на їх сина - ОСОБА_3 . Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просив позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 жовтня 2018 року позов задоволено. Поділено майно, що є спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виділено ОСОБА_2 майно: зварювальний апарат, вартістю 2 000 грн; електричний лобзик «Матрикс» - 500 грн.; дриль-шурупокрут - 300 грн; пилу електричну - 800 грн; кутову шліфувальну машину «Матрикс» - 400 грн; перфоратор - 500 грн; драбину висувну - 1 000 грн, на загальну суму 5 500 грн. ОСОБА_1 виділено: автомобіль «Geely CK MR 7151A», державний номерний знак НОМЕР_1 (вартість 1/2 частки автомобіля складає 55 687,15 грн); телевізор «Самсунг» - 1 000 грн; телевізор «Веко» - 500 грн; пральну машину «Самсунг» - 1 000 грн; фотоапарат «Олімпус» - 1 000 грн; пилосос «Ровента» - 500 грн; пилосос «LG» - 500 грн; кухонний комбайн «Мулінекс» - 1 200 грн; холодильник «Атлант» - 500 грн; меблі для вітальні - 3 000 грн; меблі для кухні - 2 000 грн; мікрохвильову піч «Самсунг» - 300 грн; диван - 500 грн; кондиціонер «Сансей» - 5 000 грн, на загальну суму 17 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію у розмірі дійсної ринкової вартості 1/2 частки автомобіля «Geely CK MR 7151A», державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 83 201 грн та різницю вартості майна у розмірі 11 500 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділено ОСОБА_2 наступне майно: телевізор «Самсунг», вартістю 1 000 грн; пральну машину «Самсунг» - 2 113 грн; фотоапарат «Олімпус» - 948,90 грн; пилосос «LG» - 1 054 грн; кухонний комбайн «Мулінекс» - 659 грн; мікрохвильову піч «Самсунг» - 300 грн; диван - 500 грн; зварювальний апарат - 999,16 грн; електричний лобзик «Матрикс» - 329 грн; дриль-шурупокрут - 149,99 грн; пилу електричну - 1 099 грн; кутову шліфувальну машину «Матрикс» - 400 грн; перфоратор - 500 грн; холодильник «Атлант» - 500 грн, на загальну суму 10 552,05 грн. Виділено ОСОБА_1 наступне майно: меблі для вітальні, вартістю 3 000 гн; меблі для кухні - 2 000 грн; кондиціонер «Сансей» - 5 000 грн; пилосос «Ровента» - 670 грн; телевізор «Веко» - 832 грн, на загальну суму 11 502 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці вартості майна у розмірі 475 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 компенсацію у розмірі дійсної ринкової вартості 1/2 частини автомобіля «Geely CK MR 7151A», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , в розмірі 78 392,68 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

18 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 березня 2019 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом спору у цій справі є поділ спільного сумісного майна подружжя на загальну суму 178 837,41 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Доводи заявника про неналежне повідомлення її про розгляд справи спростовуються як наведеними у касаційній скарзі обставинами, так і змістом оскаржуваних судових рішень, з яких вбачається, що ОСОБА_1 та її представник повідомлялися та брали участь у розгляді справи в судах обох попередніх інстанцій.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук