Справа № 446/1817/17 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/811/1071/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Жукровська Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Позов обґрунтовувала тим, що відповідно до виконавчого листа № 465/7262/13-ц, виданого Сихівським районним судом м. Львова 17.01.2014 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 700 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття. Кам`янка-Бузький ВДВС Львівської області здійснює виконання рішення з лютого 2014 року, однак вона не отримує виплат по аліментах до цього часу. Відповідач ухиляється від сплати аліментів встановлених рішенням суду вже більше трьох років, не дивлячись на те, що має таку можливість. Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30.03.2015 року відповідача позбавлено батьківських прав щодо обох дітей. Просила суд постановити рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2014 року по 01 липня 2017 року у розмірі 453 669, 50 грн.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з 29.07.2013 р. по 01.07.2017 р. у розмірі 20 048 грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року оскаржила позивач ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в обґрунтування якої покликається на те, що вважає рішення незаконним і необґрунтованим через: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі розрахунку зробленого по незрозумілій методиці, котра не відповідає вимогам ст. 196 Сімейного кодексу України, оскільки замість кількості днів прострочення здійснено множення на кількість днів поточного місяця, що є невірним, оскільки сплата аліментів за певний місяць має бути здійснена до кінця цього місяця, і відповідно право нарахування пені виникає з першого числа наступного місяця, у випадку, якщо платіж здійснено не було, і триває до моменту погашення заборгованості або рішення суду.

Просить рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року змінити, та стягнути ОСОБА_2 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2014 року по 01 липня 2017 року у розмірі 453 669 грн. 50 коп.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справи розглядаються судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ухвалою про призначення справи до розгляду в апеляційному суді від 26 жовтня 2018 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження , з повідомленням учасників справи, без їх виклику.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом направлення повідомлень про місце, дату і час розгляду справи та оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності. Справа розглядається з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 районний суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути неустойку за час затримки виплати аліментів за період з 29 липня 2013 року по 01 липня 2017 року в розмірі 20 048 грн.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненняаліментів задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу подачі позову до суду тобто з 29.07.2013 року до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 229 грн. 40 коп. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховний Суду України, викладених у п. 22 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а частиною 3 даної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного і грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими згідно ст. 4 ЦК України можуть бути закони та підзаконні нормативні акти.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Таким чином, виходячи зі змісту статті 196 СК України суд, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягненнянеустойки.

Суд першої інстанції правильно посилався в рішенні на правову позицію, викладену у постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 Верховного Суду України щодо методики розрахунку неустойки за несплату аліментів, однак здійснив неправильний розрахунок такої.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів з огляду на наступне.

У постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд першої інстанції дійшовши до обґрунтовано висновку про наявність передбачених законом підстав для покладення на відповідача відповідальності за прострочення виплати аліментів, провів неправильний розрахунок, з яким колегія суддів не погоджується, оскільки судом замість кількості днів прострочення здійснено множення на кількість днів поточного місяця, що є невірним, так як згідно вище викладених норм права та правих висновків Верховного Суду сплата аліментів за певний місяць має бути здійснена до кінця цього місяця, і відповідно право нарахування пені виникає з першого числа наступного місяця, у випадку, якщо платіж здійснено не було, і триває до моменту погашення заборгованості або рішення суду.

Сума нарахування аліментів у твердій грошовій сумі в місяць становить 1400 грн. 00 коп.; стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення становить 14 грн. 00 коп.

З позовних вимог вбачається, що позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 бер езня 2014 року по 01 липня 2017 року (а.с.1-2).

Колегія суддів вважає, що неустойку за прострочення сплати аліментів слід стягувати за період з 01 березня 2014 року, оскільки заборгованість утворилась саме з цього часу і така вимога заявлена позивачем, та по 22 березня 2018 року, оскільки згідно вимог ст. 196 СК України неустойка стягується до дня ухвалення судом рішення про її стягнення.

Колегією суддів розраховано кількість днів прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2014 року по 22 березня 2018 року за кожний місяць окремо та обчислено розмір пені з врахування формули розрахунку, зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Підрахунком визначено, що загальна сума неустойки становить - 723 226 грн. 00 коп.

Разом з тим, ч. 1 ст. 196 СК України встановлено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі, який не може перевищувати 100 відсотків заборгованості за аліментами.

Заборгованість за період з 01.03.2014 року по 26.02.2019 року по сплаті аліментів становить 68 600 грн. 00 коп. ( за 2014 рік - 14000 грн. 00 коп., за 2015 рік - 16800 грн. 00 коп., за 2016 рік - 16800 грн. 00 коп., за 2017 рік - 16800 грн. 00 коп. і за 2018 рік - 4200 грн. 00 коп.).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути неустойку за час затримки виплати аліментів за період з 01.03.2014 року по 22.03.2018 року в розмірі 68 600 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, а відтак і про те, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині періоду стягнення та визначення розміру стягуваної неустойки за прострочення сплати аліментів.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення в дохід держави 686 грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1029 грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 27 травня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року в частині періоду за який проводиться стягнення неустойки та розміру неустойки за прострочення сплати аліментів змінити, змінивши період стягнення та збільшивши суму стягуваної неустойку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з 01 березня 2014 року по 22 березня 2018 року в розмірі 68 600 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 686 грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1029 грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за наступними реквізитами:

Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО): 899998

Рахунок отримувача: 6001

Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.