Дата документу 24.04.2019 Справа № 332/370/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/370/18 Головуючий у 1 інстанції Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/166/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2018 року у справі за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району до ОСОБА_3, третя особа: Комунальна установа «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач у справі має малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Малолітня ОСОБА_4 з жовтня 2017 року перебуває на профілактичному обліку у відділі по Заводському району служби у справах дітей, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах по причині неналежного виконання матір'ю своїх обов'язків. Дитина була взята на облік у зв'язку з тим, що 08.10.2017 року на підставі акту про покинуту дитину була влаштована до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5». Акт покинутої дитини був складений у зв'язку з тим, що мати зі співмешканцем знаходилися в нетверезому стані і були неспроможні здійснювати догляд за дочкою (висновок КУ «Запорізький обласний клінічний наркологічний диспансер» №4807 від 08.10.2017 р.). На ОСОБА_3 було складено протокол за адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП та прийнято постанову Заводським районним судом м. Запоріжжя 15.01.2018 р.

Спеціалістами відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей ЗМР було обстежено умови проживання родини ОСОБА_3 за адресою її фактичного мешкання: АДРЕСА_2 та встановлено, що в кімнаті створені необхідні для проживання та виховання дитини умови. Відповідно до інформації КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» від 23.10.2017 р. дівчинка на диспансерному обліку не перебуває, батьки виконують рекомендації лікарів частково.

ОСОБА_3 проходила стаціонарне лікування в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» з 11.10.2017 р. по 18.10.2017 р.

18.10.2017 р. ОСОБА_3 звернулась до служби у справах дітей з проханням повернути їй дитину на виховання. Комісією з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району була розглянута ця заява та 26.10.2017 р. прийнято рішення дозволити ОСОБА_3 забрати малолітню дитину на виховання за умови постійного контролю з боку спеціалістів відділу по Заводському району служби у справах дітей та фахівців Запорізького міського центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді. ОСОБА_3 було попереджено про можливість позбавлення батьківських прав у разі, якщо вона буде зловживати спиртними напоями та своїми діями наражати дитину на небезпеку.

10.01.2018 р. до відділу по Заводському району служби у справах дітей надійшло усне повідомлення інспектора ювенальної превенції Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про те, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 знайдена у сусідів в кімнаті АДРЕСА_3. У зв'язку з чим було повторно складено акт про покинуту дитину, а дитину влаштовано до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5».

ОСОБА_3 раніше була позбавлена батьківських прав у відношенні трьох неповнолітніх дітей: 15.08.2006 р. у відношенні доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3; 03.03.2006 р. у відношенні доньки ОСОБА_6; 26.01.2016 р. у відношенні сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району було розглянуто питання стану виконання батьківських обов'язків 18.01.2018 року за участю матері.

Вважає, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, своєю поведінкою неодноразово наражала на небезпеку малолітню дитину.

На підставі зазначеного просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та стягнути з ОСОБА_3 на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» аліменти в розмірі 1/4 частині її заробітку доходу щомісячно.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2018 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини її доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність достатніх мотивів для позбавлення батьківських прав, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини. Тому позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях матері. Під час розгляду справи вона переосмислила життєві цінності, зробила відповідні висновки, змінила свій спосіб життя, влаштувалася на роботу. Підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав слугувало те, що відповідачка 08.10.2017 року покинула свою дитину про що було складено Акт покинутої дитини, проте зазначене не відповідає дійсності, оскільки дитина в цей час гралася з іншою дитиною у сусідки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, свідків, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що є передбачені законом підстави для задоволення позову і позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, яка свідомо ухиляється від виховання дітей.

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При розгляді справи про позбавлення батьківських прав судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

08 жовтня 2017 року о 22 год. 55 хв. в кімнаті АДРЕСА_4 була знайдена ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується актом органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.

08.10.2017 року ОСОБА_3 була обстежена лікарем-наркологом о 23-25 год. та встановлено, що вона перебуває у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується висновком 009639.

09.10.2017 р. ОСОБА_3 була ознайомлена щодо відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків у відношенні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в тому числі про обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, інтелектуальний, моральний, культурний, фізичний, духовний і соціальний розвиток.

ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні в нарковідділенні №4 з 11.10.2017 р. по 18.10.2017 р., що підтверджується довідкою №92 від 18.10.2017 р. КУ «ОКНД» ЗОР.

Станом на 20.10.2017 р. за місцем проживання ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_4 умови проживання в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку, що розміщується по АДРЕСА_2 - задовільні. В кімнаті наявні ліжка, дитяче ліжко, шафа для одягу, стілець, крісло, холодильник. Є запаси продуктів харчування, крупи, масло, чай, хліб, печиво. Для розвитку дитини створено умови є окреме ліжко, дитячий одяг, іграшки, памперси, ліки, засоби гігієни, візочок.

26.10.2017 року комісією з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району розглядалось питання повернення малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в свою сім'ю (Протокол №34 від 26.10.2017 року). під час засідання встановлено, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 08.10.2017 року на підставі акту про покинуту дитину була влаштована до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5». Акт покинутої дитини складений у зв'язку з тим, що мати зі співмешканцем знаходились у нетверезому стані і були неспроможні здійснювати догляд за дочкою. Згідно висновку медичного огляду, проведеного в наркологічному диспансері мати ОСОБА_3 дійсно перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Згідно довідки КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» мати ОСОБА_3 пройшла стаціонарне лікування з 11.10.2017 р. по 18.10.2017 р. На теперішній час ОСОБА_4 тимчасово переведена до Комунальна установа «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко».

ОСОБА_3 на засіданні повідомила, що вона посварилась зі співмешканцем, оскільки він забрав її документи та пішов з дому. Після цього вона вжила алкогольні напої та заснула на одному дивані з дитиною, а прокинулася вже коли приїхали співробітники поліції та сказали їй, що дитину відвезли до лікарні. Комісією було прийнято рішення рекомендувати начальнику служби у справах дітей надати матері ОСОБА_3 дозвіл на повернення малолітньої ОСОБА_4 в сім'ю та продовжити роботу з родиною ОСОБА_3

27.10.2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 була передана матері ОСОБА_3 на підставі заяви матері від 27.10.2017 р. та листа служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 26.07.2017 р. №01-17/2050 про доцільність повернення дитини у сім'ю.

15.01.2018 року ОСОБА_3 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП та звільнена від адміністративної відповідальності у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. В Постанові судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2018 р. №32/3264/17 встановлено, що 08.10.2017 р. о 20-30 год. за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено факт неналежного виконання батьківських обов'язків ОСОБА_3 у відношенні її неповнолітньої доньки ОСОБА_4, що виразилося в тому, що мати залишила її без нагляду на тривалий час.

10 січня 2018 року о 14 год. 30 хв. в кімнаті АДРЕСА_3 була знайдена ОСОБА_4, що підтверджується актом органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.

10.01.2018 року до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5» була доставлена дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 з актом управління Національної поліції України та закладу охорону здоров'я про покинуту або знайдену дитину, що підтверджується листом №01-10/35 від 12.01.2018 р. КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5».

В цей же день головний лікар КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5» повідомив Службу у справах дітей Запорізької міської ради про дитину, позбавлену батьківського піклування - ОСОБА_4.

18.01.2018 року комісією з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району розглядалось питання подальшої долі малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Протокол №2 від 18.01.2018 року). Під час засідання встановлено, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 10.01.2018 року на підставі акту про покинуту дитину була влаштована до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5». Акт покинутої дитини був складений у зв'язку з тим, що дитина була знайдена у сусідів в кімнаті АДРЕСА_3. Мати дитини, ОСОБА_3 на засіданні повідомила, що 10.01.2018 р. вона дійсно вживала спиртні напої, оскільки дізналася, що її колишньому чоловіку ампутували кінцівку. Того ж дня її було госпіталізовано до обласної психіатричної лікарні, де їй надавалась медична допомога по причині збудженості на фоні алкогольного сп'яніння. Було вирішено звернутися до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 від 08.02.2018 р. №01-17/0119 районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. беручи до уваги, що мати не займається вихованням дитини, не достатньо піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, систематично залишає доньку без нагляду, схильна до вживання спиртних напоїв, своєю поведінкою наражає дитину на небезпеку.

ОСОБА_3 була позбавлена батьківських прав відносно трьох малолітніх дітей:

- рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2006 р. №2-1306/06 відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 (за позовом прокурора Хортицького району м. Запоріжжя в зв'язку з неналежним виконанням матір'ю своїх батьківських обов'язків). Розпорядженням голови Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради від 20.08.2002 р. №2047 «Про встановлення опіки над неповнолітньою ОСОБА_5» опікуном дитину призначено бабу дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7;

- рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2016 р. №2/337/86/2016 відносно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8 (за позовом ОСОБА_8), опікуном дитину призначено бабу дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7;

- рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2006 р. відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 Зараз дитина виховується в прийомній сім'ї на території Оріхівського району.

ОСОБА_3 з 1990 р. по 2018 р. неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Востаннє з 10.01.2018 р. по 17.01.2018 р. з діагнозом «Легкі розлади особистості та поведінки внаслідок енцефалопатії змішаного ґенезу (посттравматична, алкогольна)».

З 04.04.2018 р. ОСОБА_3 проживає на підставі договору оренди в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується копією цього договору.

ОСОБА_3 з квітня 2016 року прийнята на посаду прибиральника виробничого приміщення господарського відділу департаменту комплексного обслуговування нерухомості ТОВ «ШЕН-СЕРВІС», відповідно до ксерокопії 1,3,4 аркушу її трудової книжки.

З довідки про доходи ОСОБА_3 виданої ТОВ «ШЕН-СЕРВІС» за період листопад 2017 р. - квітень 2018 року вбачається, що заробітна плата їй нараховувалась за лише березень та квітень 2018 року в сумі 3723,00 грн. та 3350,00 грн. відповідно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що є передбачені законом підстави для задоволення позову і позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, яка свідомо ухиляється від виховання дітей, однак з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно із статтею 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки висновку органу опіки й піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є непереконливим, в ньому не зазначається доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення матері батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси малолітньої дитини. При цьому поза увагою органу опіки і піклування залишилися не з'ясованими ставлення матері до дитини та дитини до матері.

З урахуванням викладеного, колегія суддів за правилами ч.6 ст.19 СК України не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідач під час розгляду справи послідовно заперечувала проти задоволення позову про позбавлення її батьківських прав та оскаржує рішення про задоволення цього позову, що свідчить про її інтерес до дитини, підтвердила належними доказами факт проходження лікування та працевлаштування, та факт піклування про доньку (а.с.58,59 ), має орендоване житло та належні умови проживання, що підтверджується актом (а.с.54, 73). Крім того, ОСОБА_3 має позитивну характеристику з місця роботи (а.с. 74).

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М.С. проти України", у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини (стаття 166 СК України).

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Така думка дітей органом опіки та піклування не з'ясовувалася, психолог з дитиною не спілкувався.

Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи, а саме відповіді КУ Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на адвокатський запит, в якому зазначено, що за час перебування на повному державному утриманні в Будинку дитини «Сонечко», а саме з 19.01.2018 року по сьогоднішній день, малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 періодично (5-7 разів на місяць) відвідує та опікується нею її матір ОСОБА_3, яка неодноразово приносила солодощі та фрукти. Дитина на матір реагувала позитивно, була рада її бачити.

Колегією суддів встановлено, що підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав слугувало те, що відповідачка 08.10.2017 року покинула свою дитину про що було складено Акт покинутої дитини, проте в судовому засіданні встановлено, що зазначене не відповідає дійсності, оскільки дитина в цей час гралася з іншою дитиною у сусідки, тобто не була покинута матір'ю. Суд першої інстанції не врахував відсутність доказів наведених в Акті.

Відповідно до Характеристики за підписом директора Lifeцентру, ОСОБА_3 відвідує заходи центру, де отримує знання, як бути доброю матір'ю для своєї дитини. За останній місяць не була побачена в будь-якому алкогольному чи наркотичному сп'янінні.

ОСОБА_3 знаходилась на лікуванні у денному стаціонарі у наркодиспансері №2 з 14.02.2018 р. по 13.03.2018 р. (а.с. 58).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на підставі матеріалів справи, які досліджені судом апеляційної інстанції, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що задоволення позову і позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам її малолітній дитині.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінивши докази надані сторонами у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існує реальна небезпека для дитини відповідача у разі залишення її з матір'ю.

Задоволення позову про позбавлення батьківських прав є передчасним, а тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, зокрема не встановив дійсні обставини по справі не сприяв всебічному розгляду справи і як наслідок ухвалив судове рішення, яке не ґрунтується на доказах, а тому є всі підстави для скасування рішення суду першої з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволені позову відмовити у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, місцевий суд не дотримався вимог матеріального та процесуального права, не з'ясував обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення і рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2018 року у цій справі скасувати, прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району до ОСОБА_3, третя особа: Комунальна установа «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: