КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5910/2019 Головуючий у 1 інстанції - Міланіч А.М.
Унікальний номер справи № 360/2248/17 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог вказувала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.12.2010 року. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 18.08.2017 року шлюб було розірвано. Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В період шлюбу подружжям ОСОБА_1 було побудовано альтанку по АДРЕСА_1 , придбано автомобіль марки «Nissan Mikra», 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , мотоцикл марки «Viper» модель МХ, д.н.з. НОМЕР_2 , квартиру АДРЕСА_2 , інше рухоме майно, зокрема, меблі та побутову техніку, а всього набуто майна на загальну суму 1 051 600 грн.

Так як, в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо поділу вказаного майна, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати вищезазначене майно спільною сумісною власністю подружжя сторін, виділити в порядку поділу майна ОСОБА_1 :

- 1/2 частину всього майна, яке можна поділити, та (або) в грошовому еквіваленті у випадку неподільності речі, залишити у власності позивача ОСОБА_1 : квартиру АДРЕСА_2 вартістю 450 000 грн., так як іншого житла у позивача та дітей, які будуть проживати разом з нею, немає;

- 1/2 частину вартості альтанки, що становить 35 000 грн. від вартості 70 000 грн.;

- 1/2 частину вартості автомобіля марки «Nissan Mikra», 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що становить 164 000 грн. від повної вартості 328 000 грн.,

- 1/2 частину вартості мотоцикла марки «Viper» модель МХ, д.н.з. НОМЕР_2 , що становить 9000 грн. від повної вартості 18 000 грн.,

- шафу, комод, стіл, двоповерхове ліжко, матраци в кількості 2 штук, килим, штори та тюль віконні, ліжко з матрацом, дві тумби при ліжкові, комод, дзеркало, посудомийку Boosh, морозильну камеру, очисник повітря, кавоварку, набір посуду на 20 персон, блендер, стіл кухонний, електромясорубку, міксер «Vitek», хлібопічку «LG», порохотяг водяний, міні мийку, принтер - сканер, а всього майна на суму 728 900 грн.

Виділити відповідачу ОСОБА_2 :

- 1/2 частину альтанки, що становить 35 000 грн. від вартості 70 000 грн.;

- 1/2 частину вартості автомобіля «Nissan Mikra», 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що становить 164 000 грн. від повної вартості 328 000 грн.;

- 1/2 частину вартості мотоцикла марки «Viper» модель МХ, д.н.з. НОМЕР_2 , що становить 9000 грн. від повної вартості 18 000 грн.;

- меблі гостьової кімнати, телевізор «Samsung», диван, крісло, стіл скляний, килим, люстру, СD програвач «Pioneer» (домашній кінотеатр), комод, ліжко, тумби, килим, килим маленький, лампу, пральну машину «Boosh», телевізор, кавоварку, стіл кухонний, мікрохвильову пічку, холодильник Boosh, плиту газову, стільці в кількості 6 штук, люстру, корпусну мебельну кухню, ванну джакузі, рукомийник, унітаз, дзеркало, меблі гардеробної кімнати, стіл, тумбу, верхню відкриту тумбу, крісло, дві шафи, два порохотяги, два кархери, а всього майна на суму 345 100 грн.

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, з урахуванням уточнень якого, просив суд, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, виділити кожному із сторін по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 201 300 грн. як компенсацію його частки у спільному майні, а саме, грошових коштів, які зберігалися у сейфі в будинку, де вони проживали в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , в розмірі 20 000 євро та 40 500 доларів США, з яких ОСОБА_1 в червні 2017 року забрала 10 000 євро та 27 500 доларів США, що більше її частки на 7500 доларів США.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя - задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Виділено у власність ОСОБА_1 штори та тюль віконні вартістю 5000 грн. та морозильну камеру вартістю 8000 грн.

Виділено у власність ОСОБА_2 двоповерхове ліжко вартістю 4 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію в сумі 82 994 грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 3563 грн. 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 4263 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за належною підсудністю, а саме, до Подільського районного суду м. Києва, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги, вказує, що відкриваючи провадження в справі за заявленим позивачем ОСОБА_1 позовом та під час подальшого розгляду справи, місцевий суд припустився грубих помилок цивільного процесуального законодавства України, зокрема, за ст. 27 ЦПК України головним принципом територіальної юрисдикції (підсудності) справ визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Як убачається із копії паспорта відповідача ОСОБА_2 , місце постійного проживання останнього зареєстровано в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , яка за адміністративно - територіальним устроєм відноситься до Подільського району м. Києва.

Вказує, що місцевий суд, в порушення норм матеріального та процесуального права, при розподілі спільно набутого під час шлюбу майна подружжя, не обґрунтував належними доказами стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації в сумі 82 994 грн. 50 коп. Так, в рішенні суду не має посилань на будь - які докази щодо обґрунтування такого розподілу, вказано лише що позивач визнала, що забрала зі спільних коштів 10 000 євро та 27 500 доларів США, проте з інших матеріалів справи вбачається, що дане твердження відповідача, заявлене ним в зустрічному позові, позивач заперечувала.

Представник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу із підстав, викладених в ній, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та постановити рішення про задоволення вимог позивача.

Представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для відступлення від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності не встановлено.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Судом установлено, що сторони з 22 грудня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18 серпня 2017 року за рішенням Бородянського районного суду Київської області. Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження ( Том І а.с.102-104).

Під час перебування сторін у шлюбі, 08 жовтня 2013 року на підставі свідоцтва про право власності від 22 жовтня 2013 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 (Том І а.с.105, Том ІІ а.с.1-2).

Як убачається з матеріалів справи, за час шлюбу сторони придбали автомобіль марки «Nissan Mikra», 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який за договором купівлі - продажу від 02 листопада 2017 року був проданий ОСОБА_2 за 236 611 грн. (Том І а.с.79).

Крім того, сторони визнали, що ними під час шлюбу за спільні кошти було придбано двоповерхове ліжко вартістю 4500 грн., морозильна камера вартістю 8 000 грн., штори та тюль вартістю 5000 грн.

Судом установлено, що не підлягає розподілу, альтанка, так як вона самовільно збудована на земельній ділянці третьої особи ОСОБА_3 та право власності на неї не зареєстроване, що підтверджується матеріалами справи та мотоцикл, так як він не належить сторонам, оскільки суду не надано жодних доказів, які б підтвердили наявність даного майна та придбання його в період спільного проживання сторін (Том І а.с.76-78,120-131).

Крім того, судом установлено, що пральна машина була придбана відповідачем до шлюбу та телевізор «Samsung» був придбаний також до шлюбу сторін 8 листопада 2010 року, диван 3 листопада 2010 року, корпусна мебельна кухня 24 серпня 2010 року, стіл комп`ютерний, меблі вітальні і гардеробної 9 листопада 2010 року, крісло 8 листопада 2010 року, умивальники, компакт, унітаз, дзеркала, тумби 10 березня 2010 року, стіл та стільці 29 вересня 2010 року (Том І а.с.172-182,227-232), тому є особистою власністю відповідача за основним позовом і поділу між подружжям не підлягає.

Так, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь - які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити із презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд не обґрунтував належними доказами стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації в сумі 82 994 грн. 50 коп., колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, зокрема, з наданих позивачем ОСОБА_1 письмових пояснень по суті заданих їй питань старшим слідчим СВ Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області капітаном поліції Напісочним Є.Є. по факту розгляду заяви ОСОБА_2 (крадіжка грошових коштів у великих розмірах), позивач ОСОБА_1 зазначала, що «…Зрозумівши, що моє життя з моїм чоловіком під загрозою та між нами нічого не може бути, вирішила забрати документи на квартиру, земельну ділянку оформленні на моє ім`я, а також частину наших спільних коштів, саме 10000 Євро та 27500 доларів США…» (Том І а.с.107-109).

За таких обставин, в матеріалах справи достатньо належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно взяла з сімейних заощаджень вказану суму коштів, а відтак, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність компенсувати відповідачу ОСОБА_2 суму в розмірі 82 994 грн. 50 коп.

Щодо доводів скарги про порушенням судом норм процесуального права, зокрема, ст. 27 ЦПК України, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини, що є виключною підсудністю (ст. 30 ЦПК України).

Звертаючись до суду із первісним позовом позивач сама визначилася із підсудністю справи Бородянському міськрайонному суду Київської області, оскільки включила до поділу майна подружжя будинок по АДРЕСА_1 . На час відкриття провадження по справі суд першої інстанції відкрив провадження правомірно.

Змінивши позовні вимоги в ході розгляду справи, позивач за первісним позовом виключила із поділу майна зазначений будинок.

Однак, відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з дотриманням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду , за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Склад відповідачів у справі не змінювався, а тому судом першої інстанції правомірно постановлено рішення по даній справі.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить, в ході апеляційного розгляду таких обставин відповідачем не наведено.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегіясуддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :