Справа № 390/380/17
Провадження № 2/390/10/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Пасічника Д. І.,

при секретарі - Рац М.О.,

за участі сторін:

представника позивача -ОСОБА_10,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить: визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , посвідченого 01.06.2010 року приватним нотаріусом Дуднік Іриною Миколаївною та зареєстрований за № 309.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_8, у віці 97 років померла її мати ОСОБА_4 . 13.02.2002 року її мати ОСОБА_4 заповітом, посвідченим Покровською сільською Радою за №18, заповіла їй, як донці, все своє майно. До червня 2010 року мати ОСОБА_4 постійно проживала в своєму будинку по АДРЕСА_1 , який 01.06.2010 року був проданий. Будинок продавався тому, що на той час матері було вже 92 роки, вона погано себе почувала, в неї постійно боліла голова і вона бажала, щоб за нею доглядали в похилому віці. Таким чином за 6 років до смерті, з червня 2010 року та до самої смерті (ІНФОРМАЦІЯ_2 ) мати ОСОБА_4 постійно проживала в її домі в АДРЕСА_2 . Після смерті матері до спадщини увійшли майнові права на майно, яке належало їй на праві власності, а саме земельна ділянка площею 5.2 га. Відповідно до закону, після смерті матері, звернулась до нотаріальної контори, де через деякий час дізналась, що існує заповіт на все майно, яким володіла мати на день смерті, яке вона заповіла покупцю свого будинку ОСОБА_1 22 листопада 2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна, таким чином інша 1/2 частка майна земельного паю загальною площею 5.2 га належить відповідачу по справі на підставі заповіту матері від 01.06.2010 року. За життя матір та відповідача пов`язував лише один єдиний факт, а саме факт купівлі-продажу її будинку 01.06.2010 року. З покупцем будинку мати не була до цього дня знайомою. Відповідач по справі ніколи не був у матері, не надавав матері допомоги, не утримував матеріально, не доглядав в останні роки її життя. Також зазначала, що заповіт на користь відповідача її мати ОСОБА_4 підписала 01.06.2010 року, тобто в день і час продажу йому будинку у нотаріуса, який посвідчував угоду купівлі-продажу. Враховуючи, що договір купівлі-продажу будинку і заповіт на все майно були укладені в один день і час, в одному місці і посвідчувались одним нотаріусом, можна припустити, що заповіт якщо і був складений, то під впливом обману або помилки матері, або ж в момент його вчинення 92-річна мати не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не могла повністю і правильно сприймати значення своїх дій, адекватно прогнозувати і оцінювати наслідки, тобто не могла вільно і виважено виражати своє волевиявлення, тим паче, що обставиною, яка привела матір 01.06.2010 року до нотаріуса було підписання угоди купівлі-продажу свого будинку, а не волевиявлення щодо складання та підписання нового заповіту. На підставі викладеного просила задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача та відповідач заперечували відносно задоволення позовних вимог і просили відмовити позивачу в задоволенні позову з огляду на те, що обставини викладені в заяві не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач ОСОБА_1 пояснив суду, що ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_6 впродовж багатьох років мали дружні стосунки, мати і він допомагали ОСОБА_4 по господарству, в селі проживали поруч з ОСОБА_4 . Впродовж багатьох років ОСОБА_4 зі своєю донькою не спілкувалась, мала на нею образу. Донька ОСОБА_4 - позивач по справі, була обізнана про відчуження домоволодіння її матері, була її представником за довіреністю, особисто займалася підготовкою до укладання матір`ю правочину, у т.ч. представляла її інтереси в БТІ, про що є відомості в матеріалах справи. Позивач особисто була присутня зі своєю матір`ю ОСОБА_4 у нотаріуса при укладені договору купівлі-продажу та особисто перераховувала грошові кошти. Позивач була обізнана про укладання її матір`ю нового заповіту, так як була разом з ним - тобто відповідачем та членами його родини присутня при укладанні заповіту, супроводжувала її до державного нотаріуса в районі, а потім з підстави великої черги супроводжувала її до приватного нотаріуса, де була присутня. Позивач знала, що її матір виявила бажання укласти заповіт на його користь, цьому бажанню своєї матері позивач не суперечила, всьому цьому є свідки. До матеріалів справи позивачкою долучено на підтвердження заповіт та витяг від 01.06.2010 року, який весь час знаходився у її розпорядженні і про який вона нібито не знала, враховуючи з її слів, що мати проживала з нею. Як вбачається з позовних вимог позивача, остання обґрунтовує їх припущенням щодо помилки або обману її матері під час одночасного укладання у нотаріуса заповіту та договору купівлі-продажу. Проте позивач з невідомих підстав не пам`ятає, як була присутня з ним та її матір`ю у різних нотаріусів, які укладали окремо один від одного заповіт та договір купівлі-продажу у різний проміжок часу, що спростовує надуману версію позивача, яка весь цей час чекала, коли вона зможе всупереч волі матері оскаржити її заповіт. Окрім того ОСОБА_4 завжди мала добру пам`ять та ясний розум, незважаючи на свій вік, сприймаючи правильно обставини навколишнього. Жоден із нотаріусів не поставив під сумнів її розумові здібності під час укладання правочину. ОСОБА_4 за свого життя за медичною допомогою до Кіровоградської ЦРЛ не зверталась та на обліку у лікаря-психіатра не перебувала. Відповідач по справі зазначав, що до матеріалів справи долучена медична картка ОСОБА_4 , яка не завірена медичною установою та не може вважатись допустимим доказом, в тому числі враховуючи, що медична картка знаходилась у позивача, не виключає самостійне внесення позивачем відповідної інформації до медичної картки. На підставі викладеного, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є жителькою АДРЕСА_8, знає сторони по справі. Зазначала, що останні 6 років свого життя ОСОБА_4 проживала в будинку позивача, до цього вона проживала одна, позивач з нею спілкувалась. Про обставини продажу будинку та землі нічого не знає, після того як ОСОБА_4 продала будинок з нею майже не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є жителькою АДРЕСА_8, знає сторони по справі. Зазначала, що ОСОБА_4 та її доньку ОСОБА_3 знає з 1976 року, ОСОБА_4 працювала дояркою. Поки ОСОБА_4 була здоровою, то вона могла за собою доглядати, в неї була пристойна пенсія. Але з часом ОСОБА_4 «приболіла з головою» (її часто бив по голові її чоловік), вона не могла за собою доглядати і на сімейній нараді було прийнято рішення забрати її до позивача по справі. Коли ОСОБА_4 проживала у позивача, то та за нею добре доглядала, у ОСОБА_4 була своя окрема кімната з санвузлом, вона жила в будинку своєї доньки до самої смерті. Коли ОСОБА_4 проживала у доньки, то вона все забувала, бувало, що не впізнавала її. Про те, що ОСОБА_4 та її донька ворогували між собою - такого ніколи не чула, також ніколи не чула щоб відповідач або його мати спілкувались із ОСОБА_4 Був випадок, коли в 2010 році ОСОБА_4 приходила в сільську контору і просила щоб їй видали її трудову книжку, через тиждень було те саме - тобто вона забувала події. До того, як ОСОБА_4 проживала сама, то з нею спілкувалась біля її хати, в саму хату до неї не заходила. В 2000-х роках ОСОБА_4 вже не тримала домашнє господарство, в т.ч. не тримала його і в 2010 році.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона є жителькою АДРЕСА_8, знає сторони по справі. Зазначала, що проживає поруч з позивачем по справі, є її сусідкою, знає, що в 2010 році вона забрала до свого будинку ОСОБА_4 бо та була вже слабка, в побуті себе вже не обслуговувала. Знає, що в 2010 році будинок ОСОБА_4 було продано відповідачу по справі ОСОБА_1 В 2010 році часто була в будинку позивача, коли там вже проживала ОСОБА_4 , остання скаржилась на поганий стан, в неї був підвищений тиск, допомагала їй в лікуванні. До продажу будинку ОСОБА_4 в 2010 році донька з нею нормально спілкувалась, відвідувала її, приносила продукти. Відповідач по справі до ОСОБА_4 , коли та проживала у своєї доньки, не приходив, а чи відвідував він її до 2010 року, не знає. На похованні ОСОБА_4 відповідач не був присутнім. ОСОБА_4 часто скаржилась на головний біль, в неї рівень артеріального тиску підвищувався до 200-180 мм рт.ст. Позивач добре доглядала за ОСОБА_4 , завжди її обслуговувала, кормила, обстірувала, ОСОБА_4 завжди була охайна та у чистому одязі. В 2010 році до продажу будинку, у ОСОБА_4 домашнього господарства вже не було, був лише кіт та собака. Коли в 2010 році разом з позивачем приходила до будинку ОСОБА_4 , то з нею нормально спілкувалась, вона розповідала про часи війни, знала, що вона отримує пенсію, коли вона проживала у позивача, то свою пенсію віддавала їй добровільно, бачила як ОСОБА_4 дивилась в своїй кімнаті телевізор, передивлялась фільми, політичні програми, але не знає, чи розуміла вона те, про що дивилась. На уточнені запитання суду, свідок повідомляла, що їй відомо, що будинок ОСОБА_4 був проданий за 10 000 гривень, Новікова могла рахувати гроші, розмовляла нормально, але при всьому цьому вона була «напівадекватною», зокрема могла говорити про одне а потім перескочити на іншу тему.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона є жителькою АДРЕСА_7, та матір`ю відповідача по справі. Зазначала, що вона разом зі своїм сином допомагали ОСОБА_4 , коли та ще сама проживала в своєму будинку. В день 01.06.2010 року не хватало грошей на оформлення і тому спочатку був заповіт на землю, а потім продаж будинку.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона є жителькою АДРЕСА_8. Позивача по-справі та її матір ОСОБА_4 знала з 1974 року, відносини між ними були нормальні, чоловік ОСОБА_4 помер приблизно в 1988 році. Часто спілкувалась з ОСОБА_4 , радила їй щоб вона йшла жити до своєї доньки (позивача), але вона довго не хотіла цього. В 2013 році переїхала на іншу вулицю, але продовжувала періодично спілкуватись з ОСОБА_4 , коли вже та проживала у своєї доньки. ОСОБА_4 розповідала, що вона продала свою хату за десять тисяч, балакали з нею про життя. В останні роки, коли ОСОБА_4 жила сама, то їй вже допомагали по господарству, при цьому відповідача по справі у ОСОБА_4 не бачила. Коли ОСОБА_4 проживала вже у своєї доньки, то та за нею добре доглядала, у неї була своя окрема кімната з телевізором, окрема санітарна кімната. Відвідувала ОСОБА_4 на її дні народження, вона була завжди задоволена умовами проживання у своєї доньки.

Свідок ОСОБА_12 прояснила суду, що вона в 2008-2010 роках працювала на пошті в АДРЕСА_8, розносила пенсію пансіонерам, в тому числі і ОСОБА_4 , яка завжди нормально її отримувала, знала день коли розносили пенсію, її впізнавала, сама особисто розписувалась у відомості про отримання пенсії, з хати вона виходила сама, взимку приходила до сусідки і там отримувала пенсію разом з іншими пенсіонерами, при цьому вона з усіма нормально спілкувалась, дивностей в її поведінці не помічала, якщо б таке було, то пенсію ОСОБА_4 не видавала. Про обставини продажу ОСОБА_4 її будинку нічого не знає

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вона є жителькою АДРЕСА_7, проживала через хату по сусідству з ОСОБА_4 , останню знала як нормальну людину. В якому році вона померла, не пам`ятає, бо останні роки ОСОБА_4 проживала у своєї доньки. Коли ОСОБА_4 проживала ще одна в своїй хаті, то з нею також нормально спілкувалась, в останні роки ОСОБА_4 господарство вже не тримала, але мала дві собачки, обробляла свій невеличкий город, інколи їй в цьому допомагали її сусіди, сама особисто їй не допомагала. Знає, що ОСОБА_4 продала свою хату, але подробиць цього не знає. Після продажу своєї хати ОСОБА_4 проживала у своєї доньки. Коли ОСОБА_4 проживала сама, то не бачила щоб до неї приїжджала карета швидкої допомоги, ОСОБА_4 була нормальною, сама ходила з паличкою.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що вона є жителькою АДРЕСА_9. ОСОБА_4 знала як свою сусідку. В 2010 році, коли ОСОБА_4 була вже старенькою і їй було вже важко доглядати за своєю хатою, то її будинок було продано, а сама ОСОБА_4 після цього проживала у своєї доньки. Знає, що хату ОСОБА_4 було продано родині відповідача по справі за 10 тисяч гривень, сама особисто була свідком, як мати відповідача передавала позивачу по справі частину коштів за хату ОСОБА_4 У ОСОБА_4 була нормальна пам`ять, вона знала хто та коли народився, хто коли помер в селі, навіть були випадки, коли вона вчила малих дітей табличці множення. При свідку ОСОБА_4 пігулок не приймала, сусіди інколи допомагали їй по господарству. Коли вже ОСОБА_4 проживала у своєї доньки, то декілька разів бачила її на кладовищі на поминальні дні, при цьому ОСОБА_4 нормально спілкувалась.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона проживає АДРЕСА_7. ОСОБА_4 знала як свою сусідку. В 2010 році, коли ОСОБА_4 була вже старенькою і їй було вже важко доглядати за своєю хатою, то її будинок було продано, а сама ОСОБА_4 після цього проживала у своєї доньки. Знає, що хату ОСОБА_4 було продано родині відповідача по справі за 10 тисяч гривень, сама особисто була свідком, як мати відповідача передавала позивачу по справі частину коштів за хату ОСОБА_4 ОСОБА_4 була нормальна пам`ять, вона знала хто та коли народився, хто коли помер в селі, навіть були випадки, коли вона вчила малих дітей табличці множення. При свідку ОСОБА_4 пігулок не приймала, сусіди інколи допомагали їй по господарству. Коли вже ОСОБА_4 проживала у своєї доньки, то декілька разів бачила її на кладовищі на поминальні дні, при цьому ОСОБА_4 нормально спілкувалась зі свідком.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона має вищу медичну освіту, працювала лікарем в Покровській селищній амбулаторії Кіровоградського району, Кіровоградської області загальної практики медицини сімейного типу, знає сторони по справі, відносини рівні. За ОСОБА_4 , як лікар, почала спостерігати з 1976 року впродовж приблизно 15 років, після чого приблизно в 1989 році переїхала в інше село (Бережинка) і вже там працювала лікарем. Після того приблизно через ще 25 років знову повернулася працювати лікарем в село Покровське, тобто вже після 2010 року. В 2014 році оглядала безпосередньо ОСОБА_4 і робила відповідні записи в її амбулаторній медкарті. Ці огляди відбувались вже тоді, коли ОСОБА_4 проживала у своєї доньки. Далі в судовому засіданні зачитала свої записи огляду (за 2014 та 2015 роки), в тому числі зазначала, що при огляді ОСОБА_4 встановлювала такий діагноз як «дисциркуляторна енцефалопатія». При спілкуванні з ОСОБА_4 не фіксувала в неї ознак недоумства (деменції), при оглядах ОСОБА_4 впізнавала її як лікаря та людину, вірно називала ім`я, повторно зазначала, що ознак недоумства чи «дисциркуляторної енцефалопатії III ст.» у ОСОБА_4 не було.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Покровське, Кіровоградського району Кіровоградської області, у віці 97 років, померла ОСОБА_4 , про що 16 січня 2016 року зроблено відповідний актовий запис № 2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Покровської сільської Ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

До шлюбу з ОСОБА_17 , померла носила прізвище ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 22.11.1980 року. До шлюбу 3 ОСОБА_18 позивач носила прізвище ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 30.10.1971 року.

13.02.2002 року ОСОБА_4 заповітом, посвідченим Покровською сільською Радою за №18, заповіла ОСОБА_3 , як донці, все своє майно.

До червня 2010 року ОСОБА_4 постійно проживала в своєму будинку по АДРЕСА_1 , який 01.06.2010 року був проданий.

Вказане підтверджується копією договору кушвлі-продажу від 13 вересня 2010 року, згідно з яким ОСОБА_4 , 1918 р.н., продала ОСОБА_1 свій будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0.25 га, що розташовані по АДРЕСА_4 . Окрім іншого в даному договорі купівлі-продажу зазначено, що вищезазначене майно продане ОСОБА_4 за 10000 гривень, договір складений та підписаний в м.Кіровоград приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Панасюк Л.С., договір підписано сторонами в присутності нотаріуса, особи сторін встановлено, дієздатність їх перевірено.

За словами позивача, будинок продавався тому, що на той час матері було вже 92 роки, вона погано себе почувала, в неї постійно боліла голова і вона бажала, щоб за нею доглядала в похилому віці. Таким чином за 6 років до смерті, з червня 2010 року та до самої смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_4 постійно проживала в домі позивача в АДРЕСА_2 , про що свідчить відповідна довідка видана Покровською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області від 17.02.2017 року №95, та довідка №196 від 17.02.2017 року про те, що позивач здійснювала організацію похорон своєї матері.

Відповідно до копії оскаржуваного заповіту від 01.06.2010 року, вбачається, що ОСОБА_4 , 1918 р.н., «...перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно без будь-якого примусу...» власноруч підписала заповіт за яким на випадок її смерті заповідала все своє майно ОСОБА_1 1987 р .н.. В заповіті, окрім іншого, зазначено, що він складений зі слів самої ОСОБА_4 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Дуднік І.М. в приміщенні за розташуванням робочого місця нотаріуса в м. Кіровоград, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4 і власноруч нею підписаний в присутності нотаріуса, особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №48 від 06.02.2018 року з КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» - на момент складання та підписання заповіту 01.06.2010 року ОСОБА_4 «страждала на дисциркуляторну енцефалопатію II-III ст. і виявляла ознаки хронічного психічного захворювання в формі деменції (недоумства) складного генезу (атеросклеротичного, гіпертонічного) і за своїм психічним станом 01.06.2010 року не могла розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними».

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 164 від 20.03.2019 року, проведеного Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, вбачається, на момент укладання та підписання заповіту 01.06.2010 р. ОСОБА_4 , 1918 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом і за своїм психічним станом 01 червня 2010 року - ОСОБА_4 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

З наданої медичної документації з Покровської селищної амбулаторії Кіровоградського району, Кіровоградської області загальної практики медицини сімейного типу відомо, що починаючи з 2006 року у ОСОБА_4 фіксувались ознаки органічного ураження головного мозку судинного генезу з церебрастенічною симптоматикою, зокрема при оглядах ОСОБА_4 переважно надавала скарги на загальну слабкість, нездужання, запаморочення, частий головний біль, швидку втомлюваність, біль в ділянці серця та суглобах, об`єктивно при вимірюванні рівня артеріального тиску відмічались ознаки артеріальної гіпертензії. За результатами огляду, окрім інших, їй встановлювались такі діагнози як: «Ішемічна хвороба серця..., гіпертонічна хвороба II ст. дисциркуляторна енцефалопатія II ст. ...». З даної медичної документації відомо, що на період складання та підписання заповіту 01 червня 2010 року у ОСОБА_4 , окрім вищенаведеної церебрастенічної симптоматики, не описувалось та не фіксувалось виражених порушень пам`яті, уваги, інтелекту, мислення, критики, будь-якої неадекватної поведінки чи висловлювань, ознак вираженої соціально-побутової дезадаптації, в тому числі при житті ОСОБА_4 ніколи не виставлявся діагноз «деменція» (недоумство).

Аналізуючи та узагальнюючи покази сторін та свідків по справі, можна зробити висновок, що на момент складання та підписання заповіту 01 червня 2010 року ОСОБА_4 проживала одна в своєму приватному будинку, сама сете обслуговувала в побуті, інколи сусіди допомагали їй по господарствуцьому сама отримувала пенсію, особисто розписувалась у відомості про отримання пенсії. Безпосередньо 01 червня 2010 року ОСОБА_4 власноруч підписала заповіт на відповідача по справі і лише 13 вересня 2010 року (а не 01.06.2010 року, як посилається позивач по справі) продала свій будинок відповідачу, при цьому в обох випадках у двох різних приватних нотаріусів ( Дуднік І.М. та Панасюк Л.С. відповідно) не виникло сумнівів в психічному стані ОСОБА_4 на момент підписання нею вищезазначених правочинів.

Крім того, про відсутність виражених стійких когнітивних порушень у ОСОБА_4 , які досягали ступеню недоумства; свідчать і покази в суді лікаря-терапевта ОСОБА_16 - єдиного з усіх свідків, яка має вищу медичну освіту, тривалий професійний стаж, та яка оглядала підекспертну в 2014 та 2015 років. Свідок зазначала, що при огляді ОСОБА_4 встановлювала їй діагноз: «Дисциркуляторна енцефалопатія», при спілкуванні з ОСОБА_4 не фіксувала в неї ознак недоумства (деменції), при оглядах ОСОБА_4 впізнавала її як лікаря та людину, вірно називала ім`я, надавала адекватні своєму соматичному стану скарги на стан свого здоров`я.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу.

Як вбачається з тексту оскаржуваного заповіту від 01.06.2010 року, вбачається, що ОСОБА_4 , 1918 р.н., «...перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно без будь-якого примусу...» власноруч підписала заповіт за яким на випадок її смерті заповідала все своє майно ОСОБА_1 1987 р .н.. В заповіті, окрім іншого, зазначено, що він складений зі слів самої ОСОБА_4 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Дуднік І.М. в приміщенні за розташуванням робочого місця нотаріуса в м. Кіровоград, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4 і власноруч нею підписаний в присутності нотаріуса, особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено.

За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

В силу статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Позивачем та його представниками не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 01.06.2010 року спадкодавець ОСОБА_4 не розуміла значення своїх дій та не мігла ними керувати.

Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 01.06.2010 року недійсним, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позову.

Судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 203, 225, 1247, 1251-1252 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 12, 13, 18, 258, 260, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 ), про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до суду першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя «підпис»

З оригіналом згідно

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області Д.І. Пасічник