Ухвала

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 200/9008/16-ц

провадження № 61-8534ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» про зміну формулювання підстави звільнення, дати звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення індексації заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля», в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати формулювання підстав звільнення за частиною першою статті 38 КЗпП України (наказ № 45-К від 21 березня 2016 року) недійсними; змінити формулювання причини її звільнення, як старшого викладача кафедри права, із звільнення за власним бажанням на підставі частин першої статті 38 КЗпП України на звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, частина третя статті 38 КЗпП України та змінити дату звільнення з 21 березня 2016 року на дату винесення судом рішення по справі; зобов`язати відповідача внести запис до її трудової книжки про скасування запису про звільнення за власним бажанням, частина перша статті 38 КЗпП України; зобов`язати відповідача внести запис до її трудової книжки, як старшого викладача кафедри права, про звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, частина третя статті 38 КЗпП України зі зміною дати звільнення на дату винесення судом рішення; стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі трьох середніх заробітних плат, що складає 10 389,30 грн; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні до дати винесення судом рішення у справі (з 21 березня 2016 року) - з розрахунку розміру середньої заробітної плати за один день 173,15 грн, на 20 лютого 2018 року - 83 285,15 грн; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки з внесеним належним записом про звільнення, з розрахунку розміру заробітної плати за один день 173,15 грн; стягнути з відповідача суму індексації заробітної плати за період з січня 2012 року по 01 березня 2016 року, що складає 1070,71 грн; стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі трьох середніх заробітних плат, що складає 10 389,30 грн; стягнути з відповідача суму допомоги на оздоровлення при наданні чергової відпустки за період з 2006-2016 роки у розмірі 33 390,00 грн; стягнути з відповідача суми недонарахованої та невиплаченої заробітної плати, згідно Наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» за період з січня 2013 року по 01 березня 2016 року, що складає 9 037,29 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано формулювання підстави звільнення старшого викладача кафедри права ОСОБА_1 за частиною першою статті 38 КЗпП України (наказ № 45-К від 21 березня 2016 року) недійсним. Змінено формулювання причини звільнення старшого викладача кафедри права ОСОБА_1 із звільнення за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України на звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, згідно частиною третьою статті 38 КЗпП України. Зобов`язано Вищий навчальний заклад «Університет імені Альфреда Нобеля» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про скасування запису про звільнення за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Зобов`язано Вищий навчальний заклад «Університет імені Альфреда Нобеля» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, згідно частиною третьою статті 38 КЗпП України. Стягнуто з Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі трьох середніх заробітних плат - 10 389,30 грн. Стягнуто з Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» на користь ОСОБА_1 суму індексації заробітної плати в розмірі 345,38 грн. Стягнуто з Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» на користь ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення при наданні чергових відпусток за період з 2006 по 2016 роки в сумі 14 359,59 грн. Стягнуто з Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» на користь ОСОБА_1 недонараховану та не сплачену заробітну плату за період з січня 2013 року по 01 березня 2016 року в сумі 1310,67 грн. Стягнуто з Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 37 756,28 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» на користь держави судовий збір у розмірі 2 846,41 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати за один місяць, в сумі 2 968,35 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року виправлено описку у вказаному рішенні суду.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року у рішенні було вказано, що суми, які підлягають стягненню з Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» на користь ОСОБА_1 , а саме: вихідна допомога у розмірі трьох середніх заробітних плат - 10 389,30 грн; сума індексації заробітної плати в розмірі 345,38 грн; допомога на оздоровлення при наданні чергових відпусток за період з 2006 по 2016 роки в сумі 14359,59 грн; недонарахована та не сплачена заробітна плата за період з січня 2013 року по 01 березня 2016 року в сумі 1 310,67 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 37 756,28 грн зазначені у рішенні без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2019 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року залишено без змін.

24 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення її позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, сум матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні чергових відпусток за період з 2006 по 2016 роки, недонарахованої і не сплаченої заробітної плати за період з січня 2013 року по 01 березня 2016 року, та в частині відмови у задоволенні її вимог про відшкодування моральної шкоди; скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду; ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, сум матеріальної допомоги на оздоровлення та відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», вона звільнена від сплати судового збору.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Також заявник не звільнена від сплати судового збору за вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що з 01 січня 2016 року мінімальний розмір заробітної плати складає 1 378,00 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позовної заяви) ставка судового збору за подання фізичною особою або фізичною особою - підприємцем до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Отже, ураховуючи характер спору у цій справі та клопотання заявника, судовий збір за подання касаційної скарги становить 1 102,40 грн ((1378,00 грн ? 0,4)? 200%).

Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - 6007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 01 липня 2019 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак