Справа № 274/368/19 Провадження № 2/0274/210/19
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
22.05.19 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Поступайло Х.О.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1
провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У січні 2019 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з державної реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований ОСОБА_2 , який там не проживає з 2017 р.
Від ОСОБА_2 заяви про визнання позову або відзиву не надходило.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником житла за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11, 12).
Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 (а. с. 13, 14, 35).
Зазначена обставина, як вбачається зі змісту позовної заяви, перешкоджає ОСОБА_1 реалізовувати правомочності власника житла та порушує її законні інтереси.
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З наведеної норми Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи мають право на користування житлом, яке перебуває у власності інших осіб, лише за умови наявності відповідного договору між ними.
Доказів наявності такого договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній.
Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, Суд вважає за необхідне зазначити, що нормами законодавства України не передбачено визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, шляхом зняття з державної реєстрації місця проживання.
Зважаючи на це, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позову, у розмірі 384,20 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 та 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. 1. Позов ОСОБА_1 (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , дані про РНОКПП у матеріалах справи відсутні) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
2. Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .
3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 384,20 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.В. Корбут