Справа № 738/88/19
№ провадження 2/738/112/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi головуючого суддi ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання Зубкович Н.Ф., pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi цивільну спpаву за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А H О В И В:

У січні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 06 травня 2014 року ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 25 грудня 2018 року утворилась заборгованість у сумі 12083,20 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати, понесені при зверненні до суду.

Представник позивача у судове засідання не зявився, просив здійснити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомив.

Дослiдивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов пiдлягає частковому задоволенню з наступних пiдстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Судом встановлено, що 06 травня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, який складається із підписаної відповідачем ОСОБА_3, ОСОБА_4 і Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, Тарифів банку, відповідно до яких відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 9-25).

Відповідно до п.2.1.1.5.5 ОСОБА_4 та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 ОСОБА_4 та правил надання банківських послуг при порушенні Позичальником строків по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій.

Уклавши з позивачем договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідачка ОСОБА_2 порушувала зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно з ОСОБА_5 заборгованості станом на 25 грудня 2018 року відповідач має заборгованість у сумі 12083,20 грн., в тому числі: 2607,25 грн. відсотки за користування кредитом, 8424,37 грн. пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 551,58 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5-8).

Вимога про стягнення на користь позивача 8424,37 грн. нарахованої пені не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Умовами договору, а саме згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1 ОСОБА_4 і правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн.

Як вбачається з наданого позивачем ОСОБА_5 заборгованості за договором № б/н від 06 травня 2014 року станом на 25 грудня 2018 року, відповідачу з 01 лютого 2016 року нараховувалася пеня щомісячно в твердих грошових сумах 50 та 100 грн.

Суд дійшов висновку, що визначення пені у твердій сумі, а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання, як передбачено положеннями частини 3 статті 549 ЦК України, не є пенею у розумінні закону, а тому вказані щомісячні нарахування не можуть бути стягнуті як пеня.

Також позивач просив стягнути з відповідача пеню і штраф, що відповідно до статті 549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Крім того, відповідно до пункту 2.1.6.14 ОСОБА_4 і правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобовязань, Клієнт сплачує Банку: пеню відповідно до встановлених тарифів, або штраф, розмір якого встановлюється в Тарифах.

Відповідно до п.1.1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 31-32).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка станом на 25 грудня 2018 року становить 3658,83 грн. та складається з 2607,25 грн. відсотків за користування кредитом, 1051,58 грн. штрафу. З урахуванням положень частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 581,68 грн. в порядку розподілу судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

На підставі викладеного, керуючись 549, 526, 530, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77-82, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) до ОСОБА_2 (місце реєстрації селище Макошине, вулиця Горького, 72 Менського району Чернігівської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором від 06 травня 2014 року у розмірі 3658,83 грн. (станом на 25 грудня 2018 року), яка складається з: 2607,25 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом, 1051,58 грн. штрафу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 581,68 грн. у відшкодування судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області.

Суддя О.Я. Парфененко