КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8013/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/14612/18

30 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_7 адвоката Скрицького Анатолія Казимировича на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді Петренко Н.О., про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним, визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним, визнання права власності в якому просив суд:

визнати право власності НОМЕР_2 від 18.09.2017 року та правочин на підставі якого ОСОБА_7 набула право власності на нежитлове приміщення (№ НОМЕР_1 від 18.09.2017 року) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0000 загальною площею 365,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - незаконним та скасувати, як такі, що порушують його права та інтереси;

визнати за ним право власності на Ѕ нежитлового приміщення загальною площею 365,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року було відкрито провадження у даній справі.

У грудні 2018 року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення та уточнення позовних вимог в якій просив суд:

визнати право власності НОМЕР_2 від 18.09.2017 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37240174 від 25.09.2017 10:21:35, приватний нотаріус Чмирук Олександр Валерійович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ та правочин на підставі якого ОСОБА_7 набула право власності на нежитлове приміщення (№2249109 від 18.09.2017 року) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0000 загальною площею 365,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - незаконним та скасувати, як такі, що порушують його права та інтереси;

визнати за ним та ОСОБА_8 право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення загальною площею 365,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У лютому 2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову в якій просив забезпечити позов шляхом:

накладення арешту на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 365, 5 м2;

заборони відповідачу та довіреним особам відповідача розповсюджувати будь-яку рекламу та здійснювати будь-які нотаріальні дії щодо спірного нерухомого майна; заборонити іншим особам, державним та приватним нотаріусам держадміністрації та її філіям, державному майновому кадастру України та його філіям, державним реєстраторам та особам які мають доступ до Державного реєстру рухомого та нерухомого майна, нотаріусам, державним та приватним виконавцям, юристам, державній архітектурно-будівельній інспекції, містобудівним архітектурним відділам здійснювати будь-які дії пов`язані із реєстрацією обліку по спірному нерухомому майну.

Зазначав, що після відкриття провадження у справі, відповідач виставив на продаж приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 365, 5 кв.м. яке є предметом спору. Доказом наміру відповідача продати вищевказане приміщення є рекламна вивіска на фасаді даного приміщення з написом продаж із зазначенням телефону та адреси агенції нерухомості. У разі продажу даного приміщення, це суттєво ускладнить або навіть унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним, визнання права власності.

Накладено арешт на нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 365, 5 кв.м. та має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 80000 та номер запису про право власності 22495109.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 11 квітня 2019 року представник ОСОБА_7 адвокат Скрицький Анатолій Казимирович надіслав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначав, що позивач просив визнати за ним право власності на Ѕ нежитлового приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 365, 5 кв.м., а позов забезпечено шляхом накладення арешту на все нежитлове приміщення, тому такий засіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами і судом порушено вимоги ч.3 ст.150 ЦПК України. Зауважив, що позивачем не надано доказів того, що рекламна вивіска про продаж із зазначенням телефону, яка розміщена на фасаді будинку по АДРЕСА_1 , стосується продажу саме спірного нежитлового приміщення, що реклама про продаж замовлена саме відповідачем, що рекламне оголошення з`явилося після відкриття провадження у даній справі. Крім того, позивач просив зменшити суму судового збору з посиланням на те, що він офіційно тимчасово не працює, тому суд, з урахуванням п.2 ч.3 ст.154 ЦПК України, мав вжити заходів зустрічного забезпечення.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Представник відповідача ОСОБА_7 адвокат Скрицька Надія Анатоліївна в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 посилався на те, що після відкриття провадження у справі відповідач виставив на продаж приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 365, 5 кв.м., що є предметом спору, про що свідчить рекламна вивіска на фасаді даного приміщення з написом продаж із зазначенням телефону та адреси агенції нерухомості. Посилався на те, що у разі продажу даного приміщення, це суттєво ускладнить або навіть унеможливить ефективний захист або поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, накладаючи арешт на нежитлове приміщення 131, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 365, 5 кв.м., суд першої інстанції виходив з того, що нежитлове приміщення є предметом спору між сторонами, право власності на вказане приміщення зареєстровано за відповідачкою, а тому в даному випадку є підстави вважати, що відповідачка має можливість розпорядитись вказаним майно до ухвалення рішення у справі і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з заяви про збільшення та уточнення позовних вимог, ОСОБА_2 просив визнати право власності НОМЕР_2 від 18.09.2017 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37240174 від 25.09.2017 10:21:35, приватний нотаріус Чмирук Олександр Валерійович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ та правочин на підставі якого ОСОБА_7 набула право власності на нежитлове приміщення (№ НОМЕР_1 від 18.09.2017 року) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0000 загальною площею 365,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - незаконним та скасувати, як такі, що порушують його права та інтереси; а також визнати за ним та ОСОБА_8 право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення загальною площею 365,5 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

З наведеного слідує, що предметом спору у даній справі є нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 365, 5 кв.м.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нежитлове приміщення загальною площею 365,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_7 . (а.с.8)

З огляду на те, що вищевказане нежитлове приміщення належить на праві власності відповідачці, є предметом спору між сторонами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 365, 5 кв.м. та має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 80000 та номер запису про право власності 22495109.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів, що розміщена на фасаді будинку АДРЕСА_1 рекламна вивіска про продаж стосується саме спірного нежитлового приміщення та що вказану рекламу про продаж замовляла саме відповідачка, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як, накладаючи арешт на майно, суд першої інстанції посилався на те, що вказане нежитлове приміщення зареєстроване на праві власності за відповідачкою, є спірним майном і невжиття вказаного заходу забезпечення позову може призвести до відчуження даного майна та утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність арешту вказаного майна ніяким чином не обмежує відповідачку ОСОБА_7 в праві користування спірним майном, обмеження стосується лише права відчуження спірного майна на час розгляду спору судом.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову вимог ч.3 ст.150 ЦПК України, з посиланням на те, що позивач просив визнати за ним право власності на Ѕ нежитлового приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 365, 5 кв.м., а суд наклав арешт на все вказане нежитлове приміщення, а тому такий спосіб забезпечення позову є неспівмірним із заявленими вимогами, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначалося вище, у первісних вимогах ОСОБА_2 просив суд:

визнати право власності НОМЕР_2 від 18.09.2017 року та правочин на підставі якого ОСОБА_7 набула право власності на нежитлове приміщення (№ НОМЕР_1 від 18.09.2017 року) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0000 загальною площею 365,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - незаконним та скасувати, як такі, що порушують його права та інтереси;

визнати за ним право власності на Ѕ нежитлового приміщення загальною площею 365,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, позивачем було подано заяву про збільшення та уточнення позовних вимог в якій він просив суд:

визнати право власності НОМЕР_2 від 18.09.2017 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37240174 від 25.09.2017 10:21:35, приватний нотаріус Чмирук Олександр Валерійович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ та правочин на підставі якого ОСОБА_7 набула право власності на нежитлове приміщення (№2249109 від 18.09.2017 року) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0000 загальною площею 365,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - незаконним та скасувати, як такі, що порушують його права та інтереси;

визнати за ним та ОСОБА_8 право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення загальною площею 365,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, предметом спору є нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 365, 5 кв.м. в цілому, а не його Ѕ частина, з урахуванням поданої у грудні 2018 року заяви про збільшення та уточнення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом при задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на все спірне нежитлове приміщення, в повній мірі враховано принцип співмірності забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Також не є підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що суд мав вжити заходи зустрічного забезпечення з урахуванням незадовільного майнового стану позивача, з огляду на таке.

Частиною 3. ст.154 ЦПК України, встановлено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до ч.4 ст.154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Як убачається з матеріалів справи, позивач проживає на території України, а саме: АДРЕСА_4 .

У суду першої інстанції на момент постановлення оскаржуваної ухвали були відсутні докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Також матеріали справи не містять доказів відсутності у позивача майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Посилання апелянта на заявлене позивачем клопотання про зменшення суми судового збору при поданні позовної заяви у зв`язку з тим, що він тимчасово не працює, саме по собі, без надання інших доказів незадовільного майнового стану, відсутності майна, тощо, не свідчить про наявності обставин, за яких суд був зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

У свою чергу, відповідач не позбавлений можливості подати клопотання про зустрічне забезпечення з обґрунтуванням наявності підстав для такого забезпечення та наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин, у порядку, передбаченому ч.6 ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_7 адвоката Скрицького Анатолія Казимировича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_7 адвоката Скрицького Анатолія Казимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: