МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 488/3876/17
Провадження № 22-ц/812/379/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року судова колегія судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2018 року про забезпечення позову, постановлене під головуванням судді Лазаревої Г.М. в приміщенні суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району м. Миколаєва, Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу - Козленок Світлана Іванівна про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району м. Миколаєва, Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу - Козленок С.І. про визнання недійсним договору дарування, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Козленок С.І. за реєстровим № 938 від 01.08.2014 р., відповідно до якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар будинок, розташований по АДРЕСА_1.

В листопаді 2018 року позивач через свого представника ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, з урахуванням уточнень якої, просив суд забезпечити позов шляхом заборони на час розгляду справи відповідачці ОСОБА_1 вчиняти дії з приводу перешкоджання позивачу в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, в тому числі заборонити відключати житловий будинок АДРЕСА_1 від електропостачання, водопостачання та газопостачання, а також зобов'язати відновити електропостачання, водопостачання та газопостачання в разі здійснення дій щодо відключення будинку АДРЕСА_1 від зазначених мереж. Свою заяву обґрунтував тим, що підставою звернення його до суду стало те, що 11.05.2017 року відповідач ОСОБА_1, на його думку, незаконно набула право власності на будинок, шляхом укладання спірного договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1, з порушенням норм діючого законодавства, а саме: з порушенням прав неповнолітніх дітей, які як на час укладання договору дарування, так і по сьогоднішній день, зареєстровані у житловому будинку, що став об'єктом дарування. В провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва також перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, його дружини - ОСОБА_7, їхніх неповнолітніх дітей про виселення осіб, що самоуправно зайняли житлове приміщення. Проте, відповідач ОСОБА_1 на даний час самостійно та протиправно, не дочекавшись винесення рішення у справі, вживає заходи, спрямовані на примусове виселення позивача та його сім'ї із спірного житлового будинку, чим чинить перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1. Також, заявник зазначив, що в травні 2017 року за заявою ОСОБА_1 вказаний будинок було відключено від газопостачання та повідомлено про намір відключення будинку і від електропостачання. Незважаючи на те, що спір відносно будинку на даний час є невирішеним, відповідач вживає заходів з метою унеможливлення проживання в будинку та фактично примусового виселення сім'ї позивача з наміром таким чином примусити в подальшому відмовитися від позову, що суперечить чинному законодавству та грубо порушує права неповнолітніх дітей, які практично залишились у будинку без опалення та світла. Більш того, вважає, що такі дії відповідача фактично можуть призвести до руйнування будинку внаслідок відсутності опалення тривалий час, через що існує ризик втрати зазначеного спірного майна, який може полягати навіть у фізичному знищенні відповідачем предмету спору.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2018 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Судом постановлено заборонити відповідачу ОСОБА_1 вчиняти дії з приводу перешкоджання ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, в тому числі заборонити відключати житловий будинок АДРЕСА_1 від електропостачання, водопостачання та газопостачання, та зобов'язати відновити електропостачання, водопостачання та газопостачання в разі здійснення дій щодо відключення будинку АДРЕСА_1 від зазначених мереж.

Не погодившись з даною ухвалою суду, відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 звернувся до суду із відзивом на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 -ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 не визнала доводи апеляційної скарги, просила її відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу по справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно.

Згідно п. п. 1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи той факт, що суд вбачає ризик втрати спірного майна у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, а також обґрунтованість ймовірності продовження дій відповідача щодо примусового виселення позивача з метою подальшого розпорядження спірним майном, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви позивача та вжиття заходів щодо забезпечення позову у зазначений у заяві спосіб.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно положень п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем заявлено позов про визнання недійсним договору дарування будинку АДРЕСА_1, який був укладений між бабусею його дружини ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Козленок С.І. за реєстровим номером № 938 від 01.08.2014 року.

Відповідно до положень ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Проте суд, забезпечуючи заявлений у даній справі позов, шляхом заборони відповідачу ОСОБА_1 вчиняти дії з приводу перешкоджання позивачу в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, в тому числі заборони відключати житловий будинок АДРЕСА_1 від електропостачання, водопостачання та газопостачання, та зобов'язання відновити електропостачання, водопостачання та газопостачання в разі здійснення дій щодо відключення будинку АДРЕСА_1 від зазначених мереж, не пересвідчився чи є саме такий спосіб забезпечення позову співмірними із заявленими позивачем вимогами про визнання недійсним договору дарування спірного будинку та не перевірив його на відповідність заявленим позовним вимогам.

Не зазначено судом також того, яким чином не вжиття саме такого способу забезпечення позову вплине на можливість виконання рішення, у разі задоволення позову, чи утруднить його виконання.

Посилання позивача в заяві та суду в тексті ухвали на наявність ризику втрати спірного майна через його руйнацію у разі відключення будинку від газо-, водо- та електропостачання, носить характер припущення і не підтверджене належними та допустимими доказами у справі.

Необхідність вжиття заходів щодо забезпечення позову у зазначений у заяві спосіб через ймовірність продовження дій відповідача щодо примусового виселення позивача з метою подальшого розпорядження спірним майном, не випливає із суті заявлених позовних вимог у даній справі. В той же час, забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірний будинок позивач суд не просив.

Частина 2 ст.5 ЦПК України передбачає, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону Отже, про конкретний ефективний спосіб захисту, якщо він не визначений в законі або договорі, повинно бути зазначено в позовній заяві.

І саме в такому випадку підлягають застосуванню положення ст. 149 ЦПК України про допустимість забезпечення позову також у тому випадку, коли невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивач в позовній заяві визначився з ефективним з його точки зору способом захисту його прав, а саме шляхом визнання договору дарування недійсним.

Таким чином, аналіз суті заявлених позовних вимог, за захистом яких звернувся позивач, та способу захисту, який він просить суд застосувати для поновлення його прав, не дає підстав для застосування саме того способу забезпечення позову з метою поновлення прав позивача, який зазначено в заяві про забезпечення позову.

Аналіз змісту заяви про забезпечення позову свідчить про те, що фактично позивач просить усунути перешкоди у користуванні будинком у непередбачений законом спосіб, тобто не шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а шляхом забезпечення іншого позову, із змісту якого не випливає необхідність вжиття саме таких способів забезпечення позову, які зазначені в заяві.

Крім того, згідно ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, зокрема,: прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); строк пред'явлення рішення до виконання.

Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам закону не відповідає.

Проаналізувавши наведені вище обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням у справі іншого рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони на час розгляду справи відповідачу ОСОБА_1 вчиняти дії з приводу перешкоджання ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, в тому числі заборонити відключати житловий будинок АДРЕСА_1 від електропостачання, водопостачання та газопостачання, та зобов'язання відновити електропостачання, водопостачання та газопостачання в разі здійснення дій щодо відключення будинку АДРЕСА_1 від зазначених мереж, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року