ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5775/17 Номер провадження 22-ц/814/750/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_2

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2018 року,ухвалене суддею Андрієць Д.Д.., повний текст рішення складено - 18 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права користування житловим приміщенням. Просили суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що вони, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, постійно безвиїзно проживали на території України в кімнаті АДРЕСА_1 з 1999 року по теперішній час; визнати за ними право користування кімнатою АДРЕСА_1

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є відповідно донькою та онукою ОСОБА_7, який працював у Кременчуцькому спеціалізованому будівельно-монтажному управлінні №28. У кінці 1999 року ОСОБА_7 отримав на сім'ю кімнату АДРЕСА_1. У зазначеній кімнаті вони проживають з моменту вселення та іншого житла не мають. У 2000 році між ОСОБА_3 та Кременчуцьким спеціалізованим будівельно-монтажним управлінням №28 був укладений договір найму. Будівля по АДРЕСА_1 перебувала в оперативному управлінні і обліковувалась на балансі Кременчуцького спеціалізованого будівельно-монтажного управління, як гуртожиток, і довгий час залишалася на балансі ВАТ «Кременчуцьке СпецБМУ», як об'єкт соціально-побутового призначення, що не підлягав приватизації зі статусом об'єкта державної власності. ОСОБА_3 у 2006, 2009 роках зверталася до різних структур та органів з приводу приватизації кімнати, однак отримувала відмову. На підставі акту приймання-передачі від 05.03.2012 р., затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 03.08.2010 р. № 744 «Про затвердження акту приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_1», гуртожиток по АДРЕСА_1 переданий до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука на баланс КГЖЕП «Автозаводське». Вважають, що між ними та відповідачем повинен бути укладений новий договір найму приміщення. На даний час постає питання про право позивачів на користування квартирою АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_3 було відмовлено у проведенні реєстрації місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1. Враховуючи викладене, позивачі просили задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2018 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про встановлення факту постійного проживання на території України та визнання права користування житловим приміщенням - задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, з 2000 року за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині вимог - відмовлено.

Стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 судові витрати по 640 грн. на користь кожної.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані до матеріалів справи письмові докази, зокрема акт від 16.08.2016 року, копія договору від 06.10.2000 року, копія витягу з акту від 01.02.2013 року, а також показання свідків підтверджують той факт, що позивачі постійно проживають в кімнаті АДРЕСА_1 без реєстрації, тому вимоги в частині встановлення факту, який підлягає розгляду саме у порядку позовному провадженні та від встановлення якого залежить вирішення спору про право, є доведеним та підлягає задоволенню. В частині вирішення вимог про визнання права користування житловим приміщенням, то питання щодо розподілу житлової площі в гуртожитках, прийнятих до комунальної власності, відноситься до компетенції виконавчого органу сільських, селищних та міських рад, позивачами не було надано доказів, які б підтверджували те, що вказане питання вирішувалося вищевказаними органами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права користування житловим приміщенням - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким визнати за ними право користування кімнатою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 06.10.2000 року ОСОБА_3 набула права користування спірним житловим приміщенням на підставі договору укладеного з ВАТ «Кременчуцьке спеціалізоване будівельно-монтажне управління», предметом якого є передача у постійне користування житлової кімнати АДРЕСА_1 Відповідно до пункту 17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Отже, право користування спірним житловим приміщенням набула й її донька - ОСОБА_4 Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім'ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Натомість, оскільки ВАТ «Кременчуцьке спеціалізоване будівельно-монтажне управління» з невідомих причин не проводило реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 ордер на вселення до спірного житла позивачам не надавався.

У відзиві на апеляційну скаргу Кременчуцька міська рада просить відмовити позивачам у задоволенні апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 06 жовтня 2000 року між ВАТ «Кременчуцьке спеціалізоване будівельно-монтажне управління», кооперативом «Дорожник» та ОСОБА_3 укладено договір, за умовами якого наймач ОСОБА_3 прийняла для постійного проживання кімнату 27,3 м3 в житловому приміщенні по АДРЕСА_1 з наступним викупом (а.с. 112).

17 лютого 2012 року виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради прийнято рішення №129 «Про створення комісії з прийняття до комунальної власності територіальної громади міста гуртожитку по АДРЕСА_1» (а.с. 29-30).

05 березня 2012 року комісією складено акт приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади м. Кременчука на баланс комунального госпрозрахункового житлово-експлуатаційного підприємства «Автозаводське» (а.с. 25).

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 03.08.2012 №744 «Про затвердження акту приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_1» затверджено акт приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 та надано розпорядження Управлінню ЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради провести перевірку реєстрації проживаючих громадян, які мають право на проживання, та передати списки мешканців у відділ обліку та розподілу житлової площі для видачі ордерів на право проживання в установленому законодавством порядку (а.с. 26-27).

Допитані в судовому засідання у суді першої інстанції свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7 підтвердили факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кімнаті АДРЕСА_1 без реєстрації з моменту заселення.

Дане судове рішення, виходячи із доводів апеляційної скарги, переглядається апеляційним судом в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачами права користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що питання щодо розподілу житлової площі в гуртожитках, прийнятих до комунальної власності, відноситься до компетенції виконавчого органу сільських, селищних та міських рад, крім цього, позивачами не було надано доказів, які б підтверджували те, що вказане питання вирішувалося вищевказаними органами.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання у кімнаті АДРЕСА_1, позивачі посилалися на те, що цей факт їм необхідно встановити для визнання за ними права користування кімнатою, що дасть їм у подальшому скористатися правом на приватизацію кімнати у гуртожитку, в якій проживають, у порядку та на умовах, які визначені п.18 Положення про порядок передачі квартир, будинків, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 р.

Судом першої інстанції задоволено вимоги позивачі про встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. Від встановлення судом цього факту залежить вирішення спору про визнання за позивачами правакористування цією кімнатою.

Згідно п.8 ч.1 ст.1-1 Закону ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах, визначених цим Законом, означає право користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, що виникає на підставі: а) договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР; б) договору оренди житла, укладеного згідно із статтями 810, 811-813 Цивільного кодексу України, - у випадках, визначених цим Законом.

По справі встановлено і це не заперечується сторонами, що 06 жовтня 2000 року між ВАТ «Кременчуцьке спеціалізоване будівельно-монтажне управління», кооперативом «Дорожник» та ОСОБА_3 укладено договір, за умовами якого наймач ОСОБА_3 прийняла для постійного проживання кімнату 27,3 м3 в житловому приміщенні по АДРЕСА_1 з наступним викупом (а.с. 112).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, є донькою ОСОБА_3, на час укладенні договору найму від 06.10.2000 р. була малолітньою та була поселена матір»ю у спірну кімнату як член сім»ї.

На а.с. 113 мається заява ОСОБА_3 на адресу відділу внутрішніх справ Автозаводського району м. Кременчука від 06.10.2000 р. з проханням прописати її із сім»єю - 2 особи у зв»язку з переїздом на постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 житловою площею 27,3 кв.м.

Вказана заява ОСОБА_3 підтверджує факт її звернення до відповідного органу з питання її реєстрації за вказаною адресою ще у 2000 році.

По справі встановлено, що ОСОБА_7, який доводиться батьком позивача ОСОБА_3 та дідом позивача ОСОБА_5, якому у 1999 році була надана кімната у гуртожитку, ордер на її заселення у складі сім»ї не отримував, ордер йому не був виданий. З 06.10.2000 р. позивач ОСОБА_3 проживає у спірній кімнаті на підставі договору оренди.

Згідно ч. 2 ст. 128, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 130 ЖК України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім'ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

У відзиві на позовну заяву відповідач Кременчуцька міська рада Полтавської області вказує на те, що 15.06.2017 р. ОСОБА_3 було відмовлено у реєстрації місця проживання згідно п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМ України від 02.03.2016 р. № 207, через відсутність документів, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, про надання особі права на вселення до житлового приміщення або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання (а.с. 75). Отже, із-за відсутності ордеру позивачі позбавлені можливості провести реєстрацію за своїм фактичним місцем проживання.

Згідно п.п.4 п.18 вказаних Правил … для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

Посилання суду першої інстанції на ч.1 ст. 30 Закону України та ст. 15 ЖК України щодо розподілу та надання житлової площі в гуртожитках, прийнятих до комунальної власності, та віднесення цих повноважень до компетенції виконавчого органу сільських, селищних та міських рад є неправильним, оскільки розподіл та надання житла не є предметом даного спору, також не є предметом даного спору право позивачів на приватизацію, тому не можуть бути предметом дослідження судом. Позивачі самостійно визначили предмет спору та надали відповідні докази на підтвердження позовних вимог.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачами права користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, має місце невідповідність висновків суду в цій частині обставинам справи, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині позовних вимог про їх задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ч. 1 п. 3,4 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права користування житловим приміщенням - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право користування кімнатою АДРЕСА_1

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

СУДДІ: Дорош А.І. Лобов О.А. Триголов В.М.