Справа № 264/5730/18
Провадження № 2/206/384/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вони з відповідачем мають спільну дитину, сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2010 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2017 позивач повинен сплачувати на користь відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно починаючи з 09.03.2017. Позивач починаючи з 09.03.2017 регулярно сплачував аліменти, проте на даний час його матеріальний та сімейний стан змінився, оскільки 10.07.2017 у позивача народилась ще одна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач звільнився з роботи та до теперішнього часу постійної роботи не знайшов. Також у позивача на утриманні наявна непрацездатна дружина. В зв`язку із чим позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 , на утримання дитини - сина ОСОБА_4 з 1/4 до 1/6 частини зі всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, витребувати у ОСОБА_3 банківські реквізити для перерахування аліментів на банківський рахунок.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву про зменшення розміру аліментів з наступним обґрунтуванням. Так, відповідач зазначила, що посилання позивача на те, що на його утриманні знаходиться непрацездатна дружина не стали новими, які б змінили його матеріального становища, оскільки існували на день прийняття рішення Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 29.05.2017 про стягнення з позивача аліментів, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.03.2017 та до повноліття дитини, крім того дружина позивача ОСОБА_6 зареєстрована як фізична особа - підприємець, діяльність якої не припинено, тобто вона не знаходиться на утримані позивача, оскільки здійснює підприємницьку діяльність. Щодо народження 11.07.2017 у позивача дитини, відповідач зазначила, що дана обставина також була врахована судом при розгляді справи про стягнення аліментів та існувала у позивача станом на день прийняття рішення Апеляційним судом Дніпропетровської області від 01.08.2017, яким залишено без змін рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2017 та не є обставиною, яка змінилась у позивача. Стосовно зазначення позивачем обставини, що 16.05.2018 він звільнився та до теперішнього часу постійної роботи не знайшов, відповідач зазначила, що позивач має змогу отримувати матеріальне забезпечення на випадок безробіття, а також отримати допомогу в працевлаштуванні. Сума аліментів, яку позивач сплачував до того не перевищувала встановленого державою мінімуму. Відповідач також зазначила, що її життєві обставини з моменту набрання законної сили рішення суду про стягнення аліментів на її користь на утримання їх спільної з позивачем дитини змінились, на даний час вона працює продавцем непродовольчих товарів та отримує заробітну плату в розмірі 4100,00 грн., що не дозволяє їй в повній мірі, без допомоги батька дитини здійснювати матеріальне забезпечення, яке б задовольняло потреби підлітка. В зв`язку із чим відповідач просила позовну заяву ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Позивач повідомлений належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні просила позовну заяву залишити без задоволення.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

09.11.2018 ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області відкрито провадженні у справі, призначено підготовче судове засідання.

18.12.2018 ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області справу надіслано за підсудністю до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

01.02.2019 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

Під час розгляду справи судом заслухано представника відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

14.05.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками дитини зазначено позивача та відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видного Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7).

03.09.2011 між позивачем та ОСОБА_7 виконкомом Жовтневим відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 701, що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_2 (а.с. 11).

19.05.2014 головою МСЕК м. Донецьк видано Довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, згідно якої ОСОБА_6 є інвалідом з дитинства І групи по зору, інвалідність встановлено без строку (а.с. 14).

16.07.2014 управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради ОСОБА_6 видно тимчасове посвідчення № 229 згідно якого вона має статус інваліда з дитинства І групи (а.с. 15).

29.05.2017 рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.03.2017 та до повноліття дитини, яке 01.08.2017 при перегляді Апеляційним судом Дніпропетровської області було залишено без змін (а.с. 8-10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , батьками дитини зазначено позивача та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 11.07.2017 Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 12).

Згідно довідки про доходу 19.12.2018 виданої директором ТОВ «Ароматека» ОСОБА_8 , ОСОБА_3 працює у ТОВ «Ароматека» з 01.11.2017, займає посаду продавець непродовольчих товарів, загальна сума доходу ОСОБА_3 за період з 01.06.2018 по 30.11.2018 без урахування аліментів становить 24445,88 грн. (а.с. 47).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Зазначені вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини,стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, дослідженими судом доказами не підтверджено існування об`єктивних обставин для зменшення розміру аліментів.

Так, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи впливає ця зміна на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Зазначену позивачем обставину, щодо того, що на його утриманні знаходиться непрацездатна дружина, яка є інвалідом з дитинства І групи суд не може розцінювати, як об`єктивну обставину зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів за якою може бути зменшено розмір аліментів визначений за рішенням суду, оскільки дана обставина мала місце і вже була врахована судом при розгляді справи Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з позивача аліментів, яке 01 при перегляді Апеляційним судом Дніпропетровської області було залишено без змін.

Також суд відхиляє доводи позивача, щодо фінансових проблем у зв`язку з його звільненням з роботи, оскільки останнім не було надано до суду жодного доказу на підтвердження цієї обставини, а долучена до позовної заяви копія з трудової книжки відомості про роботу не містить навіть зазначення особи стосовно якої її складено, а тому не може бути оцінена судом, як належний доказ зазначеної позивачем обставини (а.с. 13).

Обставину зазначену позивачем, щодо народження в нього другої дитини, суд також не вважає об`єктивною обставиною зміни матеріального або сімейного стану позивача, яка є підставою для зменшення розміру аліментів визначних за рішенням суду, оскільки позивачем не було надано суду належних доказів погіршення його матеріального становища, а в свою чергу безпідставне зменшення розміру аліментів визначеного рішенням суду буде суперечити інтересам дитини та порушувати її право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові по справі № 640/10064/16-ц від 09.08.2018 , так Друга судова палата Касаційного цивільного суду дійшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки позивач не надав доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища. "Визначений рішенням суду розмір аліментів відповідає вимогам Сімейного кодексу, а його зменшення в зв`язку з тим, що на утриманні позивача знаходяться інші діти та дружина без підтвердження погіршення його матеріального стану, буде протирічити інтересам дитини".

Окрім цього, позивач є працездатним, доказів про погіршення стану його здоров`я, як і будь-яких інших належних та допустимих доказів про зміну матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дитини до звернення з позовом до суду, не надав.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того чи перебувають вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розмір аліментів має бути необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України) При цьому суд відмічає, що збільшений згідно із Законом № 037-V111 мінімальний розмір на одну дитину: не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, перераховується державним виконавцем в силу імперативного припису Закону та не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень (п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ про батьківство, материнство та стягнення аліментів).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Так, вимога позивача щодо витребування у ОСОБА_3 банківських реквізитів для перерахування аліментів на банківський рахунок не підлягає задоволенню, оскільки заявлена без додержання вимог ЦПК України, крім цього позивачем жодним чином не обґрунтовано та не надано жодних доказів на підтвердження перешкод в отриманні даного документу самостійно.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не надано доказів наявності інших об`єктивних обставин для зменшення розміру аліментів визначених за рішенням суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 180-182, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 84, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про зменшення розміру аліментів - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.05.2019.

Головуючий суддя: К.С. Маштак