Справа № 127/4720/19
Провадження 2/127/650/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 .,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні клопотання представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача про закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_5 про встановлення факту окремого проживання, розгляд якої відбувається в порядку загального позовного провадження.

В підготовче засідання позивач та відповідач не з`явилися, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено.

Таким чином, позивач та відповідач не з`явилися в засідання без поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, думку представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачата положення ст. 198 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання у відсутність позивача та відповідача (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання).

У строк, визначений ухвалю суду від 09.04.2019, представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача надано письмові пояснення на позов з яких вбачається клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача вищевказане клопотання підтримав і просив задовольнити. Представник третьої особи зазначив, що режим окремого проживання може бути встановлено судом лише на майбутнє, а не за минулий період. Крім того, вимога про встановлення юридичного факту має розглядатися судом в порядку окремого провадження, а не позовного. Зі змісту позовної заяви не вбачається будь-якої вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або інтересу позивача. Відтак, у даній справі фактично відсутній предмет спору, а тому справа підлягає закриттю у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Заслухавши клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, суд прийшов до наступного висновку.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Однак, цей перелік не є вичерпним, і відповідно до ч. 2 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 351 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як вбачається із письмових пояснень третьої особи, позивач вже неодноразово звертався до суду із заявою про встановлення юридичного факту (факту окремого проживання) в порядку окремого позовного провадження. Однак, ухвалами Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.12.2018 по справі № 130/1863/18 та від 15.06.2018 по справі № 130/1413/18, які набрали законної сили, є публічно доступними і розміщені на веб-сайті Судової влади України, заяви було залишено без розгляду/ відмовлено у відкритті провадження, встановивши наявність спору про право, і роз`яснено ОСОБА_3 право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

Оскільки позивач звернувся до суду про захист своїх права та інтересів, то він вважає їх порушеними. Відповідно, наявна невизначеність у правах і обов`язках сторін, що не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Однак, лише під час ухвалення рішення суд може вирішити: чи мали місце мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Отже, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про відсутність підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України для закриття провадження у справі.

Керуючисьп. 2 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 258-261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про встановлення факту окремого проживання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена 30.05.2019.

Суддя: