Справа № 201/4487/19
Провадження № 2/201/2219/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С,

при секретарі Максимовій О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 .,

представника відповідача Бєлкіна М.Л.,

представника відповідача Лукінчук Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Громадської спілки «Федерація футболу України», ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Громадської спілки «Федерація Футболу України» (далі - Федерація) від 03.03.2018 по першому питанню порядку денного (оформлене протоколом №3) про висунення ОСОБА_3 кандидатом у члени Виконавчого комітету Союзу Європейських футбольних асоціацій та зобов`язати ОСОБА_3 відмовитись від повноважень члена Виконавчого комітету Союзу Європейських футбольних асоціацій (УЄФА). Судові витрати покласти на відповідачів.

Свої вимоги Позивач мотивувала тим, що вона займає посаду начальника відділу міжнародних відносин Громадської організації «Асоціація футзалу України», задіяна у футболі, є суб`єктом футболу та є офіційною особою.

Зазначає, що 03.03.2018 в м. Дніпро відбулось засідання виконавчого комітету Федерації, на якому було ухвалено рішення, викладене в протоколі №3, по першому питанню порядку денного, а саме: висунути ОСОБА_3 кандидатом у члени Виконавчого комітету Союзу Європейських футбольних асоціацій (УЄФА). При цьому, 07.02.2019 ОСОБА_3 було обрано членом Виконавчого комітету Союзу Європейських футбольних асоціацій (УЄФА).

Позивач вважає, що поєднання посади Народного депутата України та члена виконавчих чи контрольних органів УЄФА та Міжнародної федерації футбольних асоціацій (ФІФА) порушує законодавство України, а відтак рішення Виконавчого комітету Федерації про висунення ОСОБА_3 кандидатом у члени Виконавчого комітету Союзу Європейських футбольних асоціацій є незаконним.

Позивач з посиланням на положення Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про статус народного депутата України», статути та фінансові звіти УЄФА та ФІФА зазначила, що ОСОБА_3 не може займати посаду члена виконавчих чи контрольних органів зазначених організацій, оскільки вони є такими, що мають на меті одержання прибутку, а на ОСОБА_3 поширюється заборона займатися іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю, а також входження до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядових рад підприємств або організацій, що мають на меті одержання прибутку.

Підставою для позову також зазначено і те, що повноваження члена Виконавчого комітету УЄФА передбачають його участь у прийнятті, серед іншого, рішень щодо планування і розподілу прибутків, а також інших рішень, що впливають на комерційну діяльність цих організацій, що призводить до виникнення конфлікту інтересу.

Зважаючи на викладене, Позивач вважає, що рішення виконавчого комітету ГС «Федерація Футболу України», яке ухвалене 03.03.2018, щодо висунення ОСОБА_3 кандидатом у члени Виконавчого комітету Союзу Європейських футбольних асоціацій суперечить вимогам законодавства України та підлягає скасуванню. Крім того, Позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_3 відмовитись від повноважень члена Виконавчого комітету УЄФА.

Обґрунтовуючи порушення її прав, позивач зазначила, що вона могла бути висунута кандидатом на посаду члена Виконавчого комітету УЄФА, а задоволення її позовних вимог надасть їй можливість висунути свою кандидатуру у виконавчий комітет УЄФА.

Ухвалою від 18 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Від Федерації та ОСОБА_3 на адресу суду надійшли відзиви проти позову, в яких Відповідачі проти позову заперечували та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення виконкому є законним, УЄФА та ФІФА є неприбутковими організаціями, ОСОБА_3 не отримує винагород та/або компенсацій за діяльність, пов`язану із посадою члена виконкому УЄФА, а висування та обрання ОСОБА_3 членом виконкому УЄФА не порушує вимог законодавства.

Відповіді на відзиви не надходило.

Ухвалою від 08 травня 2019 року судом було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Федерацією також подано заяву та докази з яких вбачається, що 17.05.2019 на конгресі Громадської спілки «Федерація Футболу України», остання була перейменована в Громадську спілку «Українську асоціацію футболу».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Громадської спілки «Української Асоціації Футболу» проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Представник ОСОБА_3 проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши надані ними докази та висновки, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд встановив:

Відповідно до Статуту Громадської організації «Асоціація футзалу України», остання входить до складу Федерації, як її член (учасник), що визнається сторонами. При цьому, Федерація є єдиною в Україні особою, що має статус асоціації-члена УЄФА. Зазначені обставини визнаються учасниками справи, і суд не має сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а відтак не підлягають доказуванню з огляду на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач займає посаду начальника відділу міжнародних відносин Громадської організації «Асоціація футзалу України».

В статті 7 Статуту УЄФА передбачено, що саме асоціації-члени мають право висувати кандидатів зі складу своєї власної асоціації на вибори членів Виконавчого комітету УЄФА. При цьому, в статті 21 Статуту УЄФА визначено що посаду члена Виконавчого комітету УЄФА можуть займати виключно особи, які обіймають дійсну посаду в своїй Асоціації-членові (тобто є президентом, віце-президентом, генеральним секретарем або виконавчим директором). Разом із тим, відповідно до статті 21 Статуту УЄФА, на жінок не розповсюджується вказані вимоги.

На підставі наведених вище положень Статуту Федерації та Статуту УЄФА судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач є офіційною особою задіяною у футболі, є суб`єктом футболу, і враховуючи її стать - вона могла претендувати на висунення кандидатом у члени Виконавчого комітету УЄФА.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Також, з огляду на положення ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, оскаржуване рішення виконавчого комітету Федерації, яким висунуто ОСОБА_3 кандидатом у члени Виконавчого комітету УЄФА, впливає на права Позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено та визнається сторонами, що 03.03.2018 в м. Дніпро відбулось засідання виконавчого комітету Громадської спілки «Федерація футболу України» на якому було ухвалено рішення по першому питанню порядку денного, оформлене протоколом №3, висунути діючого Президента ФФУ ОСОБА_3 кандидатом у члени Виконавчого комітету Союзу Європейських футбольних асоціацій (УЄФА).

При цьому, як встановлено судом, ОСОБА_3 є діючим народним депутатом України.

07.02.2019 ОСОБА_3 було обрано членом Виконавчого комітету УЄФА.

Статут ФІФА передбачає право Союзу Європейських футбольних асоціацій (УЄФА) на висунення кандидатів в члени керівних органів ФІФА. Разом із тим, станом на час розгляду справи, ОСОБА_3 не висувався в будь-які органи управління чи контролю ФІФА, у зв`язку із чим не отримує від ФІФА винагород чи компенсацій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», потенційний конфлікт інтересів наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Ознаками потенційного конфлікту інтересів є (1) наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження; (2) можливість впливу такого приватного інтересу на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат України є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно статті 3 зазначеного Закону, народний депутат України не має права займатися будь-якою, крім депутатської, оплачуваною роботою, за винятком викладацької, наукової та творчої діяльності, а також медичної практики у вільний від виконання обов`язків народного депутата час, а також входити до складу керівництва, правління чи ради підприємства, установи, організації, що має на меті одержання прибутку.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про запобіганню корупції» , особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється: займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України; входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

ОСОБА_4 суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобіганню корупції», визначених в пункті 1 частини першої статті 3 належать, зокрема, народні депутати України.

Федерацією на підтвердження своєї правової позиції щодо статусу УЄФА як неприбуткової організації відповідно до положень Швейцарського цивільного кодексу, разом з відзивом подано Меморандум, підготовлений фахівцями ТОВ «Бьянкішвальд» (Bianchischwald LLC) юридичної компанії, зареєстрованої та діючої у м. Женева (Швейцарія) з офіційним перекладом українською мовою (далі Меморандум) щодо застосування положень законодавства Швейцарії.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як, зокрема, визначення застосовуваного права , процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб.

Відповідно до ст. 6 цього ж Закону, застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини. Застосування норми права іноземної держави не може бути обмежене лише на тій підставі, що ця норма належить до публічного права.

Відповідно до положень частини 1 статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право», при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про міжнародне приватне право», суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України.

З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів.

Частиною третьою статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог і заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановлені змісту цих норм.

Як вбачається з загальнодоступних даних у мережі Інтернет та наданих відповідачем документів, ТОВ Бьянкішвальд є однією з провідних юридичних компаній Швейцарії, входить до міжнародних рейтингів, зокрема в міжнародному довіднику юридичних компаній «The Legal 500» ТОВ Бьянкішвальд рекомендована в сферах комерційного, корпоративного та податкового права, є однією з провідних юридичних компаній м. Женева.

Авторами зазначеного меморандуму є ОСОБА_5 (Manuel Bianchi della Porta, має докторський науковий ступінь в галузі права) та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 , адвокат, магістр права).

Зважаючи на те, що у якості підстав позову позивачем заявлено про прибутковість Союзу Європейських футбольних асоціацій (УЄФА), який зареєстрований і діє за законодавством Швейцарії, суд вважає за необхідне встановити зміст норм права Швейцарії, а Меморандум вважає належним джерелом відомостей з питань змісту норм права Швейцарії, який не суперечить іншому науково-правовому висновку експертів у галузі права з питань правового статусу Союзу Європейських футбольних асоціацій (УЄФА) та Ради Міжнародної Федерації футболу (ФІФА) за законодавством Швейцарської конфедерації, що також наявний в матеріалах справи та якому суд також надає оцінку при прийнятті рішення.

Як вбачається з Меморандуму, згідно з офіційним реєстром швейцарських компаній та юридичних осіб кантону Во ( ОСОБА_8 ), Європейський союз асоціацій футболу зареєстрований як "Асоціація" з ідентифікаційним номером: НОМЕР_1 №. CHE НОМЕР_2

Відповідно до швейцарського законодавства, «асоціація» є неприбутковою організацією, діяльність якої регулюється положеннями статті 60 Швейцарського Цивільного Кодексу.

Хоча це неприбутковий суб`єкт, асоціація має право здійснювати комерційну діяльність, уточнюється, що комерційна діяльність повинна слугувати засобом для фінансування неприбуткової мети асоціації. Мета асоціації може бути різної природи, зокрема релігійної, політичної, професійної, екологічної, соціальної, спортивної і так далі.

Мета асоціації викладається в Статуті такої асоціації. Згідно зі статтею 2 Статуту УЄФА, метою УЄФА є:

a) займатися всіма питаннями, пов`язаними з європейським футболом;

b) сприяти футболу в Європі у дусі миру, порозуміння та чесної гри, без будь-якої дискримінації за політикою, статтю, релігією, расою чи будь-якою іншою підставою;

c) здійснювати моніторинг та контроль за розвитком усіх видів футболу в Європі;

d) організовувати та проводити міжнародні футбольні змагання та турніри на європейському рівні для кожного виду футболу з урахуванням здоров`я гравців;

e) запобігати будь-які дії або практику, які можуть поставити під загрозу регулярність матчів чи змагань або призвести до зловживання футболом;

f) заохочувати та захищати етичні стандарти та належне врядування у європейському футболі;

g) забезпечити, щоб спортивні цінності завжди переважали над комерційними інтересами;

h) перерозподіляти доходи, отримані футболом у відповідності з принципом солідарності, і підтримувати реінвестування на користь всіх рівнів та областей футболу, особливо аматорського футболу;

i) сприяти об`єднанню між членами Асоціації у питаннях європейського та світового футболу;

j) захищати загальні інтереси асоціацій-членів;

k) належним чином враховувати потреби різних зацікавлених осіб у європейському футболі (ліги, клуби, гравці, вболівальники);

l) виступати як представницький голос для європейської футбольної сім`ї в цілому;

m) підтримувати добрі стосунки та співпрацювати з ФІФА та іншими конфедераціями, визнаними ФІФА;

n) забезпечити, щоб його представники в рамках ФІФА лояльно представляли погляди УЄФА та діяли в дусі європейської солідарності;

o) поважати інтереси асоціацій-членів, вирішувати спори між асоціаціями-членами і допомагати їм у будь-якому питанні за запитом.

З огляду на вищевикладене, УЄФА очевидно має неприбуткові цілі.

У цьому контексті слід зазначити, що в разі розпуску активи УЄФА не можуть бути розподілені між його членами. У зв`язку з цим у статті 66 розділу 3 Статуту УЄФА зазначено: Активи УЄФА за жодних обставин не можуть бути розподілені між членами, і жодне рішення, яке ухвалюється з цією метою, не має законної сили.

Останній фінансовий звіт УЄФА 2016-2017 (доступний онлайн на веб-сайті УЄФА) містить інформацію про використання прибутку від комерційної діяльності у зв`язку з різними змаганнями, організованими УЄФА. Згідно з річним звітом, чистий прибуток використовується для досягнення статутних цілей УЄФА, включаючи сприяння футболу в усьому світі, розвиток соціальних цінностей спорту та молоді через футбол або скорочення спортивних та фінансових розривів між найбагатшими футбольними федераціями та іншими федераціями.

З усіх цих причин УЄФА має визнаватися неприбутковою організацією у сенсі суб`єкта господарювання, що переслідує неприбуткові цілі, на відміну від суб`єкта господарювання, основною метою якого є розподіл прибутку та / або активів його членам.

В меморандумі також зазначається, що положення Швейцарського законодавства не позбавляють працівника права відмовитись від свого права на отримання оплати за свою працю або інших грошових виплат, якщо така відмова мала місце до укладання контракту. Отже, за загальними правилами законодавства Швейцарії особа може відмовитись від права на отримання винагороди.

При цьому, до відзиву ОСОБА_3 додано копію листа від УЄФА від 11.03.2019, з якого слідує, що Відповідач не отримував і в подальшому не буде отримувати винагороду та компенсації витрат, пов`язані із здійсненням повноважень члена виконавчого комітету УЄФА.

Також до відзиву ОСОБА_3 додано копію заяви від 25.04.19 №611 до УЄФА від імені Павелка А. ОСОБА_9 . про відмову від отримання будь-якої винагороди та відмову від будь-яких компенсацій, пов`язаних з виконанням обов`язків члена виконавчого комітету УЄФА.

Крім того, до відзиву додано копію офіційного листа УЄФА від 17 квітня 2019 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 не отримував жодних виплат, винагород чи компенсацій від УЄФА, пов`язаних із зайняттям посади члена виконавчого комітету УЄФА.

Виходячи з наведеного вище, судом встановлено, що ОСОБА_3 відмовився від будь-яких винагород та компенсацій витрат, пов`язаних із здійсненням повноважень члена виконавчого комітету УЄФА та, відповідно, не отримує таких винагород та/або компенсацій.

Відповідно, до змісту норми 114 ЦПК України, учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо :

1)застосування аналогії закону чи аналогії права;

2)змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

При цьому, відповідно частини 2 статті 115 ЦПК України, суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Відповідно до статті 73 Цивільного процесуального кодексу України, як експерт з питань права може залучатися особа, яка має науковий ступінь та є визнаним фахівцем у галузі права. Рішення про допуск до участі в справі експерта з питань права та долучення його висновку до матеріалів справи ухвалюється судом.

До відзиву ОСОБА_3 також додано науково-правовий висновок експертів у галузі права з питань правового статусу Союзу Європейських футбольних асоціацій (УЄФА) та Ради Міжнародної Федерації футболу (ФІФА) за законодавством Швейцарської конфедерації, виконаний в Національний Академії Правових Наук України докторами юридичних наук Галянтичем М.К., ОСОБА_10 О.В., Кострубою А.В.

З вказаного висновку експертів вбачається, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Статуту УЄФА, Спілка європейських футбольних асоціацій є асоціацією, внесеною до реєстру компаній відповідно до статті 60 та наступних статей Цивільного кодексу Швейцарії (йдеться про норми глави ІІ (Асоціації) розділу ІІ книги І ЦК Швейцарії).

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Статуту УЄФА означений Статут у всіх відношеннях регулюється швейцарським цивільним законодавством. Згідно з офіційним реєстром швейцарських компаній та юридичних осіб, УЄФА (UID за CHE 103.107.646) має організаційно-правову форму « ОСОБА_11 ».

Відповідно до положень Статуту УЄФА, цілями УЄФА є наступні:

a) займатися всіма питаннями, пов`язаними з європейським футболом;

b) сприяти футболу в Європі у дусі миру, порозуміння та чесної гри, без будь-якої дискримінації за політикою, статтю, релігією, расою чи будь-якою іншою підставою;

c) здійснювати моніторинг та контроль за розвитком усіх видів футболу в Європі;

d) організовувати та проводити міжнародні футбольні змагання та турніри на європейському рівні для кожного виду футболу з урахуванням здоров`я гравців;

e) запобігати будь-які дії або практику, які можуть поставити під загрозу регулярність матчів чи змагань або призвести до зловживання футболом;

f) заохочувати та захищати етичні стандарти та належне врядування у європейському футболі;

g) забезпечити, щоб спортивні цінності завжди переважали над комерційними інтересами;

h) перерозподіляти доходи, отримані футболом у відповідності з принципом солідарності, і підтримувати реінвестування на користь всіх рівнів та областей футболу, особливо grassroots (непрофесійний футбол);

i) сприяти об`єднанню між членами Асоціації у питаннях європейського та світового футболу;

j) захищати загальні інтереси асоціацій-членів;

k) належним чином враховувати потреби різних зацікавлених осіб у європейському футболі (ліги, клуби, гравці, вболівальники);

l) виступати як представницький голос для європейської футбольної сім`ї в цілому;

m) підтримувати добрі стосунки та співпрацювати з ФІФА та іншими конфедераціями, визнаними ФІФА;

n) забезпечити, щоб його представники в рамках ФІФА лояльно представляли погляди UEFA та діяли в дусі європейської солідарності;

o) поважати інтереси асоціацій-членів, вирішувати спори між асоціаціями-членами і допомагати їм у будь-якому питанні за запитом.

Згідно з офіційним реєстром швейцарських компаній та юридичних осіб, ФІФА (UID за CHE 107.301.064) має організаційно-правову форму «Асоціації». Статут ФІФА також має посилання на статтю 60 Цивільного кодексу Швейцарії. Відповідно до положень Статуту ФІФА, цілями ФІФА є наступні:

а) постійно вдосконалювати гру у футбол і просувати її у всьому світі на основі принципів об`єднання, освітніх, культурних та гуманітарних цінностей, особливо в рамках програм для молоді та розвитку;

б) організовувати власні міжнародні змагання;

c) розробити правила і положення, що регулюють гру у футбол і пов`язані з нею питання, і забезпечити їх виконання;

d) контролювати кожен вид футболу асоціації шляхом прийняття відповідних заходів для запобігання порушень статутів, правил або рішень ФІФА чи законів гри;

e) використовувати свої зусилля для забезпечення того, щоб гра в футбол була доступна і забезпечена ресурсами для всіх, хто бажає брати участь, незалежно від статі чи віку;

f) сприяти розвитку жіночого футболу та всебічній участі жінок на всіх рівнях управління футболом;

g) сприяти репутації, етиці та чесній грі з метою запобігання будь-яких методів або дій, таких як корупція, допінг або маніпулювання матчами, які можуть поставити під загрозу репутацію матчів, змагань, гравців, офіційних осіб та асоціацій-членів або привести до зловживань футбол.

Статтею 60 Цивільного кодексу Швейцарії врегульовано діяльність об`єднань, асоціацій (фр. les associations), які не мають економічної мети діяльності (політичних, релігійних, наукових, художніх, благодійних, рекреаційних та інших).

Відповідно до положень статті 60 Швейцарського цивільного кодексу, асоціації з політичними, релігійними, науковими, культурними, благодійними, соціальними чи іншими некомерційними цілями набувають статусу юридичної особи за умови, що їх намір існувати як корпоративна структура вбачається з їх статуту. Статут має бути у письмовій формі та вказувати на цілі асоціації, її ресурси та організацію.

За законодавством Швейцарської конфедерації УЄФА та ФІФА є юридичними особами у формі асоціації, заснованими відповідно до законодавства Швейцарії, є неприбутковими організаціями, тобто такими, що створені без мети отримання прибутку та діють для досягнення своїх статутних цілей, пов`язаних із розвитком футболу.

Отже, УЄФА та ФІФА здійснюють господарську діяльність, проте не мають на меті одержання прибутку та його розподілу, а використовують отримані від такої діяльності кошти на досягнення своїх статутних цілей. Асоціації УЄФА та ФІФА в Швейцарії користуються статусом «некомерційного об`єднання» в сенсі §60 Цивільного кодексу Швейцарії.

У висновку зазначено, що із тлумачення змісту норм Цивільного Кодексу Швейцарської Конфедерації вбачається що така організаційно-правова форма як асоціація притаманна виключно для некомерційних організацій.

У висновку також зазначено, що правовий статус таких асоціацій, які не мають економічної мети діяльності (політичних, релігійних, наукових, художніх, благодійних, рекреаційних та інших) в Швейцарській конфедерації аналогічний із правовим статусом громадських об`єднань в Україні, який регулюється Законом України «Про громадські об`єднання». Так, стаття 1 Закону України «Про громадські об`єднання», визначає, що громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Таким чином, з огляду на зазначене вище та враховуючи відповідні висновки фахівців у галузі права, суд приходить до висновку, що Союз Європейських футбольних асоціацій (УЄФА), а також Міжнародна федерація футбольних асоціацій (ФІФА), не мають на меті одержання прибутку та є неприбутковими організаціями у формі асоціації, заснованими відповідно до законодавства Швейцарської конфедерації. Статутні цілі УЄФА та ФІФА відображають спрямованість асоціації на розвиток та підтримку футболу всіх рівнів, а також використання отриманих від господарської діяльності коштів на такий розвиток футболу.

При цьому, частина перша статті 25 Закону України «Про запобігання корупції» чітко передбачає, що заборони, встановлені цією нормою щодо зайняття іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, а також входження до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку, ревізійній комісії господарської організації - стосується виключно підприємств та організацій, що мають на меті одержання прибутку, до яких, як встановлено судом під час розгляду справи, Союз Європейських футбольних асоціацій (УЄФА) та ФІФА не належать.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що встановлена у п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону Про запобігання корупції заборона щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності не може поширюватись на діяльність народного депутата України ОСОБА_3 у складі виконавчих органів УЄФА та ФІФА.

При цьому, з огляду на вищевикладені висновки фахівців у галузі права, зайняття посади члена виконавчих органів УЄФА та/або ФІФА, як організацій, які не мають на меті отримання прибутку, народним депутатом України також не порушує п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону «Про статус народного депутата».

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що, зважаючи на неприбутковий статус УЄФА та ФІФА та відсутність у цих організацій прибуткової мети, ОСОБА_3 як народний депутат України має право займати посаду члена виконавчих органів УЄФА та ФІФА, за умови відмови від отримання винагороди за таку діяльність.

При цьому, як випливає зі Статуту УЄФА, члени виконавчого комітету та інших органів управління УЄФА мають право на отримання винагороди за здійснення своїх функцій, а також на відшкодування витрат, водночас отримання такої винагороди та відшкодування не є обов`язком членів органів управління, а член виконавчого комітету УЄФА може відмовитись від отримання винагороди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не отримував та не отримує винагород, а також не отримував та не отримує компенсації витрат, пов`язаних із здійсненням повноважень члена виконавчого комітету УЄФА, а до складу виконавчих органів ФІФА Павелко А.В. не обирався.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що встановлені у п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону «Про запобігання корупції», а також у п. 4 ч. 1 ст.3 Закону «Про статус народного депутата» обмеження, які стосуються зайняття оплачуваною або підприємницькою діяльністю, ОСОБА_3 не порушуються.

Таким чином, суд дійшов висновку, що виконання народним депутатом України ОСОБА_3 функцій члена органу управління УЄФА або ФІФА без отримання винагороди та/або компенсацій не заборонено Законом України «Про запобігання корупції» та Законом України «Про статус народного депутата України» та не спричиняє конфлікту інтересів зі здійсненням повноважень народного депутата України.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до положень ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення виконавчого комітету ГС «Федерація Футболу України», яке ухвалене 03.03.2018, не суперечить вимогам законодавства України, а доводи позивача щодо наявності конфлікту інтересів між здійсненням ОСОБА_3 повноважень народного депутата України та члена виконавчого комітету УЄФА або ФІФА не знайшли свого підтвердження, а відтак в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Зважаючи на відмову в позові, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі ст.ст. 2-13, 43, 47, 49 76-83, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Громадської спілки «Федерація футболу України», ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев