Справа № 467/666/17
РІШЕННЯ

іменем України

"14" лютого 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про визнання бездіяльності незаконною, визнання права, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

23.06.2018 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, згідно постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 18.06.2018 року, надійшла цивільна справа № 467/666/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про визнання бездіяльності протиправною.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що відповідно до розпорядження за № 662, виданого 13.12.2005 року головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації Миколаївської області йому було надано земельну ділянку загальною площею 37,2 га (списані багаторічні насадження (сад)) для проведення рекультивації з метою створення фермерського господарства в оренду терміном на три роки з земель державної власності в межах території Любоіванівської сільської ради та запропоновано замовити в землевпорядній організації технічну документацію, укласти договір оренди земельної ділянки.

01.06.2006 року сторони уклали договір оренди, за умовами якого відповідач передав позивачу для створення фермерського господарства земельну ділянку загальною площею 35,8 га в межах території Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області в оренду строком на три роки (реєстраційний № №66 в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди Арбузинського району Миколаївської області від 22.06.2006 року).

Проте, передача вищевказаної земельної ділянки за актом прийому передачі орендодавцем здійснена не була.

Акт прийому передачі земельної ділянки не складений та не підписаний сторонами й на час звернення з даним позовом до суду, незважаючи на неодноразові звернення позивача до ОСОБА_2 райдержадміністрації Миколаївської області протягом 2006 - 2017 років з цього питання.

Зазначена бездіяльність відповідача є протиправною та такою, що порушує права позивача, оскільки останній протиправно був позбавлений права користування спірною земельною ділянкою протягом обумовленого сторонами строку.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати бездіяльність ОСОБА_2 райдержадміністрації Миколаївської області щодо нездійснення передачі земельної ділянки, відповідно до договору оренди землі від 01.06.2006 року, протиправною.

27.11.2018 року позивач надав позовну заяву в новій редакції, згідно якої останній також просив надати йому право оренди спірної земельної ділянки кадастровий номер :032:000:0341, відповідно до розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації за № 662 від 13.12.2005 року та договору оренди від 01.06.2006 року (кадастровий номер присвоєний після укладення договору оренди), з покладенням обовязку на ОСОБА_2 районну державну адміністрацію Миколаївської області, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області передати йому в передбаченому законом порядку вищевказану земельну ділянку.

Ухвалою суду від 05.12.2018 року до участі в справі в якості відповідача було залучено Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представники відповідачів у судове засідання не зявилися. Про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд прийшов до наступного.

Так, згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів (ч.ч.1,2 ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України).

Як встановлено судом, розпорядженням голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації Миколаївської області за № 662 від 13.12.2005 року ОСОБА_1 було надано земельну ділянку загальною площею 37,2 га (списані багаторічні насадження (сад)) для проведення рекультивації з метою створення фермерського господарства в оренду терміном на три роки із земель державної власності в межах території Любоіванівської сільської ради. Запропоновано позивачу замовити в землевпорядній організації розробку технічної документації із складання плану земельної ділянки та укласти відповідний договір оренди вищевказаної земельної ділянки.

За замовленням ОСОБА_1, на підставі договору № 61 від 03.04.2006 року, ТОВ «Землевпорядник» 25.05.2006 року було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, переданої в оренду ОСОБА_1 строком на три роки для ведення фермерського господарства в межах території Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Загальна площа земельної ділянки складає 35,38 га садів.

01.06.2006 року між ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, який 22.06.2006 року був зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди Арбузинського району Миколаївської області, реєстраційний №66.

Згідно даного договору орендодавець передав, а орендар прийняв у оренду земельну ділянку для створення фермерського господарства загальною площею 35,8 га садів, які знаходяться на території Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, а також зобов'язався щорічно сплачувати орендну плату в розмірі 279 грн. 17 коп. (щомісячно до 30 числа, в рівних частках), а після припинення дії договору - повернути ділянку орендодавцю.

Сторони погодили, що строк дії договору оренди становить 3 роки. Договір набирає чинності з дня підписання його сторонами та дня державної реєстрації.

Також сторони погодили й інші його умови.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

В силу ч.1 ст. 14 даного закону договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено перелік істотних умов договору оренди землі. Також зазначено, що невідємною частиною договору оренди землі є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання передачі обєкта оренди тощо.

Як зазначалося вище, 01.06.2006 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Миколаївської області був укладений в письмовій формі договір оренди земельної ділянки. Договір підписаний сторонами, що свідчить про досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору оренди землі. У визначеному порядку договір пройшов державну реєстрацію. Сторони набули цивільних прав та обовязків, на досягнення яких було спрямовано їх волевиявлення.

Акт приймання передачі земельної ділянки не складався. Даний акт є окремим документом та за своєю суттю є лише підтвердженням виконання орендодавцем умов договору оренди щодо передачі орендарю предмета договору.

Доказів, що земельна ділянка фактично не була передана позивачу, останнім не надано. Вимоги до орендодавця з приводу застосування наслідків невиконання ним обовязку щодо передачі майна орендарю протягом дії договору оренди, позивачем не предявлялися.

01.06.2009 року закінчився строк, на який був укладений договір оренди земельної ділянки. На новий строк його поновлено не було.

26.07.2015 року було проведено державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :032:000:0341, площею 35,3828 га, яка розташована в межах території Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, що вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 17.05.2017 року.

В подальшому державна реєстрація даної земельної ділянки була скасована шляхом закриття Поземельної книги із скасуванням кадастрового номера земельної ділянки, здійснена державна реєстрація земельних ділянок, які утворилися в результаті її поділу, згідно повідомлення відділу в ОСОБА_2 районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 02.03.2018 року, повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 29.12.2017 року.

Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інші доводи позивача не підлягають обґрунтуванню, оскільки, враховуючи п.1 ст. 6 Конвенції, обовязок обґрунтовувати рішення суду, не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Щодо вимоги позивача про постановлення окремої ухвали відносно порушень, допущених на думку позивача, посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (ч.3 ст. 382 ЦПК України, ч.1 ст. 388 КК України), суд виходить з наступного.

Так, згідно ч.ч.1,11 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування. При цьому, під час розгляду справи має бути встановлено наявність складу кримінального правопорушення.

Між тим, проаналізувавши доводи, на які посилається позивач, суд не вбачає достатніх підстав (внесення відомостей про обтяження до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спростовує доводи позивача) для постановлення окремої ухвали.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141, 59,263-265, 272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про визнання бездіяльності незаконною, визнання права, зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.02.2019 року.

Суддя Л.В.Лузан