Справа № 752/7819/18
Провадження № 2/752/1541/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12.06.2019 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Петрова Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: Національний Банк України про зобов`язання вчинити дії,
Позивач стверджує, що право власності на зазначені грошові кошти не переходило до неї, як до Позичальника, оскільки рахунок, на який вони були перераховані, не відкривався.
Однак, відповіді на даний запит ні позивач, ні її представник не отримали, що свідчить про бездіяльність відповідача. Така бездіяльність порушує п.5.2.4 укладеного між сторонами Кредитного договору, ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність, а також постанову Правління НБУ № 267 від 14.07.2006 р. щодо права клієнта банку отримати інформацію, що становить банківську таємницю.
На підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 20.04.2018 р. відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.
На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву у справі.
Представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином.
В зв`язку з належним повідомленням відповідача, за згодою позивача, на підставі положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливо провести заочний розгляд справи на підставі наданих доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
24.02.2017 р. Банком надана відповідь за № 68-68-3/622 Банк відмовив у наданні інформації та документів, посилаючись на положення Закону України «Про банки і банківську діяльність» та її конфіденційність.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 55 Законом України «Про банки і банківську діяльність» закріплено, що Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.
Відповідно до ст. 56 Закону, клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: відомості, які підлягають обов`язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; перелік послуг, що надаються банком; ціну банківських послуг; іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; 6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків.
Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону (ст.61 Закону).
Згідно з вимогами ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третіми особами при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею.
Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про стан рахунків, у тому числі стан кореспондентських рахунків у Національному Банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнтів, здійснені ним угоди.
Порядок розкриття інформації, що містить банківську таємницю, визначений Законом України «Про банки і банківську діяльність» та закріплений постановою правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267.
Згідно з п.3.7 Порядку, письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою.
Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально.
Письмовий запит (дозвіл) юридичної особи - клієнта банку має бути підписаний керівником або вповноваженою ним особою та скріплений печаткою юридичної особи.
Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта.
На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.
Банки зобов`язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України.
За рішенням суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду».
Надання публічної інформації у відповідь на інформаційний запит здійснюється Банками відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у разі: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону.
Статтею 1076 ЦК України закріплено, що банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їх посадовим та службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках і в порядку, встановлених Законом.
Стаття 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає перелік суб`єктів, які мають право ознайомлюватися з певним обсягом інформації щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю. Такими суб`єктами є: власник інформації, що належить до банківської таємниці, та треті особи з письмового дозволу власника такої інформації; суд; органи прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ, Антимонопольного комітету України; органи Державної податкової служби України; спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань фінансового моніторингу; органи державної виконавчої служби; особи, зазначені власником рахунка (вкладу) в заповідальному розпорядженні банку; державні нотаріальні контори або приватні нотаріуси, іноземні консульські установи по справах спадщини за рахунками (вкладами) померлих власників рахунків (вкладів); службовці Національного банку України або уповноважені ними особи, які в межах повноважень, наданих Законом України «Про Національний банк України», здійснюють функції банківського нагляду або валютного контролю; інші банки (крім банку, на який покладено відповідальність за збереження банківської таємниці); інші органи, яким розкривається банківська таємниця в порядку, передбаченому законодавством з боротьби з легалізацією грошей, здобутих злочинним шляхом.
Письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою.
На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, Банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.
Банки зобов`язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України.
Згідно з положеннями Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця.
Суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються.
Статтею 8 Закону України «Про захист персональних даних» визначені права суб`єкта персональних даних, зокрема: отримувати інформацію про умови надання доступу до персональних даних, зокрема інформацію про третіх осіб, яким передаються його персональні дані; отримувати не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту, крім випадків, передбачених законом, відповідь про те, чи обробляються його персональні дані, а також отримувати зміст таких персональних даних; вносити застереження стосовно обмеження права на обробку своїх персональних даних під час надання згоди.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач, як сторона кредитного договору, а тому власник інформації, що стосується його укладення, умов і виконання, яка містить банківську таємницю, а також як суб`єкт персональних даних, має право на отримання інформації, викладеної в запиті від 06.02.2017 р.
Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст..141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 274-279, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: Національний Банк Українипро зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» надати ОСОБА_1 інформацію на запит від 06.02.2017 р., зокрема:
- повідомити чи передавались права кредитора по кредитному договору від 06.05.2008 р. № ML-501/115/2008 третім особам, якщо передавались, то надати відповідні документи;
- надати інформації щодо суми погашення кредиту, суми нарахованих відсотків (комісій), суми сплачених відсотків (комісій), суми нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації;
- підтвердити повноваження особи, яка підписала кредитний договір від 06.05.2008 р. № ML-501/115/2008 від імені Банку;
- якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США, вказати за яким курсом було проведено продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної валюти;
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя