Постанова

Іменем України

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 159/5880/18

провадження № 61-5273св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року в складі судді Наваляного Т. Д. та постанову Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року в складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Карпук А. К., Бовчалюк З. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 та вчиняє щодо неї неправомірні дії, зокрема домашнє насильство (психологічне, економічне та фізичне), а саме: відмовляється від соціального супроводу дітей; не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки, яка продовжувала навчання до досягнення нею 23 років; невідповідально ставиться до своїх вчинків та наслідків, зокрема до виховання дітей; заподіяла легкі тілесні ушкодження дочці 09 жовтня 2018 року, яку постановою слідчого від 14 жовтня 2018 року визнано потерпілою, як постраждалу особу; погрожує дочці та її дитині (онуку); поводиться агресивно.

Такі дії ОСОБА_2 викликають побоювання заявника за свою безпеку та безпеку її малолітньої дитини, оскільки вірогідним є продовження та повторне вчинення домашнього насильства.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , яким визначити заходи тимчасового обмеження її прав та покласти на неї обов`язки строком на шість місяців, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи за вказаною адресою, навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявником не доведено обставин, викладених у поданій нею заяві та не доведено, що ОСОБА_2 підпадає під ознаку кривдника відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Сам факт звернення заявника до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_2 , але не підтверджує, що остання вчинила щодо заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник з приводу виконання рішення суду, яке набрало законної сили та яким надано дозвіл на примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - ОСОБА_3 , а також надано дозвіл безперешкодно входити учасникам виконавчих проваджень, яким є ОСОБА_2 та іншим особам, що будуть залучені для проведення виконавчих дій, на земельну ділянку, до житлових та інших приміщень боржника, що знаходяться на АДРЕСА_1 , проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, а також зазначив, що судом першої інстанції вірно не взято до уваги заявлені ОСОБА_1 обставини для застосування обмежувального припису такі, як відмова кривдника від соціального супроводу дітей (лист Ковельської міської ради від 24 січня 2011 року); ненадання добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки, яка продовжувала навчання до досягнення нею 23 років (ухвала суду від 24 грудня 2012 року) та невідповідальне ставлення до своїх вчинків та наслідків, у тому числі до виховання дітей (ухвала суду від 26 квітня 2013 року), оскільки зазначені обставини не мають відношення до заявника та не є підставами, при яких може бути видано обмежувальний припис.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу передати на новий розгляд.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не містить оцінки доводам заявника щодо домашнього насильства. Зібраними у справі доказами, зокрема висновком експерта підтверджено факт заподіяння заявнику тілесних ушкоджень. Постанова апеляційного суду не мотивована та не містить спростування доводів заявника. Також суди не дослідили зібрані у справі докази.

Суди помилково застосували до спірних правовідносин статтю 62 Конституції України. Встановлені судами обставини не спростовують фату домашнього насильства.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 квітня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_4 є матір`ю заявника ОСОБА_1

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 проживає на АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом не проживають, спільним побутом не пов`язані.

Cуди також встановили, що Ковельським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0002199 від 13 жовтня 2018 року за правовою кваліфікацією - частина перша статті 125 КК України.

З фабули кримінального провадження вбачається, що 09 жовтня 2018 року у період з 11.00 год. до 12.30 год. під час проведення виконавчих дій на АДРЕСА_1 стягувач ОСОБА_2 , намагаючись проникнути на спільне домоволодіння шляхом пошкодження вхідної хвіртки, на ґрунті особистих неприязних відносин, заподіяла тілесні ушкодження співвласнику домоволодіння, а саме своїй доньці ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності 07 січня 2018 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Оскільки судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , а також ризиків настання насильства у майбутньому, то суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Також суди першої та апеляційної інстанцій вірно відхилив як доводи вчинення ОСОБА_2 09 жовтня 2018 року насильства щодо заявника, оскільки наявність кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за зверненням заявника, не є доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Безпідставними є доводи заявника, що оскаржувані судові рішення є немотивованими та не містять оцінки доводам заявника щодо домашнього насильства, оскільки суди повно і всебічно з`ясовали обставини, на які учасники судового процесу посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень. У мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень наведено дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини.

Оскаржувані судові рішення ухвалені на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які учасники судового процесу посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, тому доводи касаційної скарги щодо вказаних обставин не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що суди помилково застосували до спірних правовідносин статтю 62 Конституції України, оскільки суди, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішили справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачили ці норми. Разом з тим, Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк