П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року м. Київ

справа № 761/27193 /13-ц

провадження: 22-ц/824/2890/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

позивач - ОСОБА_5

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - Садівницьке товариство «Бучанка»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 ,

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 9 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Осаулова А.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , Садове товариство «Бучанка», третя особа: ОСОБА_6 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому просили визнати поширену ОСОБА_3 22 лютого 2013 року громадянці ОСОБА_4 в усній формі інформацію про позивачів недостовірною і такою, що завдала душевні страждання, а саме:

- що у садовий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не завозили холодильник «Мінськ» і що у позовній заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , поданій у Шевченківський райсуд м.Києва, зазначили недостовірну інформацію про доставку холодильника на зазначену адресу;

- що ОСОБА_1 . ОСОБА_5 не купували щебень і не було його доставки на адресу: АДРЕСА_1 , а без дозволу й без оплати взяли щебінь на території СТ «Бучанка» за межами садової земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що кваліфікується відповідачкою як крадіжка;

- що єдиним свідком відчуження ОСОБА_7 майна, розташованого у СТ «Бучанка» АДРЕСА_2 , міг бути лише ОСОБА_8 як голова ОСОБА_9 товариства;

- що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 підмовили й підкупили свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та інших з метою давання ними завідомо неправдивих показань в Ірпінському міському суді при розгляді кожного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_16 , ОСОБА_17

Визнати спірну інформацію, що «Єдиним свідком в… справі мог бути ОСОБА_8 , який тільки «… і знав як оформлювались документи з власника ОСОБА_17 на ОСОБА_16 на земельну ділянку та будівлю.», поширену в письмовій заяві 21 грудня 2012 року судді Ірпінського міського суду ОСОБА_18 громадянкою ОСОБА_3 , діючої у відсутність рішення загальних зборів членів СТ «Бучанка» про обрання ОСОБА_3 головою правління, у відсутність запису у ЄДР про СТ «Бучанка», визнати недостовірною і такою, що завдала позивачам душевні страждання;

Визнати спірну інформацію, що «Єдиним свідком в… справі мог бути ОСОБА_8 , який тільки «… і знав як оформлювались документи з власника ОСОБА_17 на ОСОБА_16 на земельну ділянку та будівлю.», поширену садівницьким товариством «Бучанка» через представника ОСОБА_3 у письмовій формі 23 травня 2013 року, 29 листопада 2013 року судді Ірпінського міського суду ОСОБА_40., недостовірною і такою, що завдала позивачам душевні страждання;

Визнати спірну інформацію, що ОСОБА_19 , ОСОБА_1 «…приїжджають в СТ «Бучанка» і вмовляють деяких членів товариства бути їх свідками (серед них є і постійні свідки в судових справах м.Ірпіня) і давати свідчення проти ОСОБА_41 » поширену у письмовій формі 21 грудня 2012 року судді Ірпінського міського суду ОСОБА_18 гр. ОСОБА_3 , діючої у відсутність рішень загальних зборів членів СТ «Бучанка» про обрання ОСОБА_3 головою правління, у відсутність запису у ЄДР про СТ «Бучанка», визнати недостовірною і такою, що завдала позивачам душевні страждання, що ганьбить честь і гідність позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5

Визнати спірну інформацію, що ОСОБА_19 , ОСОБА_1 « приїжджають в СТ «Бучанка» і вмовляють деяких членів товариства бути їх свідками (перед них є і постійні свідки в судових справах м.Ірпіня) і давати свідчення проти ОСОБА_28 » поширену у письмовій формі 23 травня 2013 року, 29 листопада 2013 року судді Ірпінського міського суду ОСОБА_40. садівницьким товариством «Бучанка» через представника ОСОБА_24 , недостовірною і такою, що завдала позивачам душевні страждання, що ганьбить честь і гідність позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ,

Визнати таку спірну інформацію як от те, що «Свого часу ОСОБА_5 і… ОСОБА_3 …пропонувала бути свідком», поширену у письмовій формі 23 травня 2013 року, 29 листопада 2013 року судді Ірпінського міського суду ОСОБА_40., садівницьким товариством «Бучанка» через представника ОСОБА_3 , недостовірною і такою, що завдала позивачам душевні страждання , що ганьбить честь і гідність позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ..

Зобов`язати гр. ОСОБА_3 спростувати у місячний строк з дня набранням рішенням законної сили поширену спірну інформацію у спосіб, який поширено, а саме звернутися до Ірпінського міського суду (судді Линника В. з письмовим зверненням в якому спростувати, що:

«Єдиним свідком в… справі мог бути ОСОБА_8 », який тільки «…і знав, як оформлювались документи з власника ОСОБА_17 на ОСОБА_16 на земельну ділянку та будівлю»,

- ОСОБА_19, ОСОБА_1 «…приїжджають в СТ «Бучанка» і вмовляють деяких членів товариства бути їх свідками (серед них є постійні свідки в судових справах м.Ірпіня) і давати свідчення проти ОСОБА_27 …,

-Свого часу ОСОБА_5 і… ОСОБА_3 «…пропонувала бути свідком».

Зобов`язати Садівницьке товариство «Бучанка» у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену спірну інформацію у спосіб, який поширено, а саме звернутися до Ірпінського міського суду (судді ОСОБА_42) з письмовим зверненням в якому спростувати, що:

«Єдиним свідком в… справі мог бути ОСОБА_8 », який тільки «…і знав, як оформлювались документи з власника ОСОБА_17 на ОСОБА_16 на земельну ділянку та будівлю»,

- ОСОБА_19 , ОСОБА_1 «…приїжджають в СТ «Бучанка» і вмовляють деяких членів товариства бути їх свідками (серед них є постійні свідки в судових справах м.Ірпіня) і давати свідчення проти ОСОБА_28,

-Свого часу ОСОБА_5 і… ОСОБА_3 «…пропонувала бути свідком».

Стягнути з відповідачів на користь позивачів по 15000 грн. для компенсації завданої приниженням честі і гідності моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що інформація, яка усно поширена гр. ОСОБА_3 громадянці ОСОБА_4 22 лютого 2013 року та інформація, яка письмово поширена 21 грудня 2012 року, 23 травня 2013 року, 29 листопада 2013 року суддям ОСОБА_29 ОСОБА_42 є негативною, недостовірною і такою, що ганьбить честь і гідність кожного з позивачів.

Відповідачам завдано моральну шкоду, оскільки порушено особисте немайнове право позивачів, а саме право на повагу до гідності та честі. Завдана моральна шкода полягає у приниженні честі і гідності. Між описаними діями СТ «Бучанка», діями гр. ОСОБА_3 та немайновою шкодою, яка завдана кожному позивачу, є причинно-наслідковий зв`язок, оскільки приниження честі і гідності вчинено умисно, з метою дискредитувати позивачів і свідків в очах ОСОБА_30 , суддів, секретарів судового засідання, і зокрема, внаслідок такої інформації ОСОБА_31 могла відмовитися від реалізації наданих їй повноважень представника ОСОБА_1 ..

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 9 листопада 2018 року відмовлено в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , Садівницьке товариство «Бучанка», третя особа: ОСОБА_6 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , подала апеляційну скаргу, в якій просила апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суд та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 Крім того, просила змінити рішення Шевченківського районного суду м.Києва в частині, що ОСОБА_3 як представником третьої особи СТ «Бучанка» у справі № 1013/8802/2012 подано до Ірпінського міського суду Київської області заяву.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, рішення суду ухвалене суддею, якому неодноразово був заявлений відвід з підстав його небезсторонності, упередженості до позивачів та наявності у сторони позивача сумніву в його об`єктивності.

Вважає, що закон, яким ч.3 ст.277 ЦК України виключено, не має зворотної дії в часі, оскільки такий закон встановлює нові обов`язки позивачам, скасовує чи звужує права, належні учасниками судового процесу, обмежує їх використання.

Судом першої інстанції протиправно не застосовано п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року , загальнообов`язкове рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року, та не перевірено, чи є у зверненнях до Ірпінського міськсуду завідомо неправдиві відомості чи ні, так як факт їх наявності тягне за собою цивільно-правову та іншу відповідальність. Суд не перевірив, на припущеннях встановив, що листи не мають інформації щодо позивачів, до їх життя.

Суд не звернув уваги на надане позивачами колективне звернення від 27 травня 2007 року членів СТ «Бучанка» до Ірпінського міськсуду, що підписано власноруч ОСОБА_3 , завірену нотаріального заяву дружини ОСОБА_17 - ОСОБА_32 , з яких вбачається, що не одна особа на ім`я ОСОБА_33 , а велика кількість громадян обізнана з деякими чи з усіма обставинами щодо відчуження гр.Гирявцем його нерухомого майна на користь ОСОБА_34 , що спростовує інформацію, що міститься у зверненнях відповідачів, що лише одна особа на ім`я Сидорчук обізнана з тим, як саме відбувалося відчуження.

Суд також не врахував, що втручання відповідачів переслідувало нелегітимну мету та мали скомпрометувати позивачів, їх свідків, включаючи чіткі звинувачення у зловживанні позивачами їх правом на виклик до суду і допит у суді свідків позивача.

Також суд не звернув уваги на те, що інформація, яку просить спростувати позивач, міститься у заявах до органу держвлади, а не у листах.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін у цивільному процесі, справа не була розглянути протягом розумного строку. Повернувши у листопаді 2014 року позов, суд порушив право позивачів на доступ до судової процедури.

Незаконність та необґрунтованість рішення полягає у неповноті встановлення обставин, які мають значення для справи, та у неправильності установлення обставин.

Також, апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що де-юре станом на 21 грудня 2012 року ОСОБА_3 не могла бути представником третьої особи СТ «Бучанка».

Правом на подання відзиву відповідачі не скористалися.

В судове засідання третя особі ОСОБА_6 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.7 а.с.2), причини своєї неявки суду не повідомив.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах як фізичної особи та як представник СТ «Бучанка», проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 21 грудня 2012 року ОСОБА_3 як представником третьої особи СТ «Бучанка» у справі № 1013/8802/2012 подано до Ірпінського міського суду Київської області заяву, в якій зазначалась серед іншого інформація про те, що «Єдиним свідком в цій справі міг бути ОСОБА_8 на той час він був головою правлення СТ «Бучанка», знав як оформлювались документи з власника ОСОБА_17 на ОСОБА_16 на земельну ділянку та будівлю. Помер ОСОБА_8 в травні 2009 року. Та чомусь Ілліна ЛМ. Та ОСОБА_1 не звертались до ОСОБА_8 , як до свідка, при його житті. За час судових тяганин ОСОБА_5 , ОСОБА_1 приїжджають в СТ «Бучанка» вмовляють деяких членів товариства бути їх свідками (серед них є і постійні свідки в судових справах м.Ірпіня) і давати свідчення проти ОСОБА_36 . Свого часу ОСОБА_5 і мені пропонувала бути її свідком».

23 травня 2013 року ОСОБА_3 як представником третьої особи СТ «Бучанка» у справі № 1013/8802/2012 подано до Ірпінського міського суду Київської області заяву, в якій зазначалась серед іншого інформація про те, що «Єдиним свідком у цій справі міг бути ОСОБА_8 (голова правління з вересня 1997 року по квітень ІНФОРМАЦІЯ_1 року), але на жаль він помер. Зі слів ОСОБА_8 мені відомо, що за бажанням сім`ї ОСОБА_37 було оформлено дарування земельної ділянки і будинку».

29 листопада 2013 року ОСОБА_3 як представником третьої особи СТ «Бучанка» у справі № 1013/8802/2012 подано до Ірпінського міського суду Київської області заяву, в якій зазначалась серед іншого інформація про те, що «єдиним свідком в цій справі міг бути ОСОБА_8 (голова правління з вересня 1997 року по квітень 2004 року) і він знав, як оформлювались документи з члена садівницького товариства ОСОБА_17 на земельну ділянку та будинок на ОСОБА_16 Помер ОСОБА_8 в ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Але чомусь ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не звернулись, як до свідка, до ОСОБА_8 ОСОБА_16 в члени СТ «Бучанка» в травні 2004 року приймав саме ОСОБА_8 За час судових тяганин (з другого півріччя 2007р.) ОСОБА_5 та ОСОБА_1 приїжджають в с.т. «Бучанка», вмовляють деяких членів товариства бути їх свідками (серед них є і постійні свідки в судових справах м.Ірпінь) давати свідчення проти ОСОБА_17 . Свого часу ОСОБА_5 і мені пропонували бути свідком (перша судова справа в 2007 р.) за «вознаграждение».

Будучи допитаною в якості свідків ОСОБА_4 показала, що відповідачка поширила їй в усній формі інформацію про позивачів, як таких, що без дозволу та без оплати взяли щебінь з території СТ «Бучанка», а також іншу інформацію про відсутність холодильника та підкуп свідків позивачами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що інформація про позивачів, подана відповідачкою в листі від 29 листопада 2013 року на адресу судді Ірпінського міського суду Київської області (вмовляння бути свідками на боці однієї із сторін у спорі по цивільній справі, в тому числі за «вознаграждение») не є твердженням про вчинення злочину позивачами, а є суб`єктивною думкою і поглядом відповідачки на певний розвиток подій, обставин відносин між сторонами щодо членства в СТ «Бучанка» та оформлення правочинів. Вказані висловлювання відповідача є оціночним судженням, оскільки вони не містять у собі точну юридичну оцінку фактів, що висвітлюються, а характер формування своєї думки може не відображати чітких та юридично грамотних висловлювань в контексті кримінально-правових категорій про вчинення злочину позивачами. Інші листи на адресу суду від 21 грудня 2012 року та від 23 травня 2013 року від імені відповідачки щодо єдиного свідка по цивільній справі ОСОБА_8 взагалі не містять жодної негативної інформації щодо позивачів, а тому жодним чином не порушують їх особисті немайнові права та не завдають шкоди таким особистим немайновим благам.

Суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_4 про розповсюдження їй відповідачкою 22 лютого 2013 року саме неправдивої і негативної інформації щодо позивачів, оскільки цей свідок є представником позивачів у цій справі, а тому особою зацікавленою у розгляді справи на користь позивачів та жодних інших даних про сам факт крадіжки щебня СТ «Бучанка» чи підкуп свідків свого підтвердження в судовому засіданні не знайшов, звернень до правоохоронних органів із відповідними наслідками їх розгляду по цьому факту не було, а перевірити твердження цього свідка про це іншим чином не видається за можливе.

Позивачами не доведено усього складу юридичного правопорушення, оскільки оспорювані висловлювання хоч і частково стосуються позивачів, але не можуть вважатись твердженням вчинення ними протиправних діянь, які порушують їх особисті немайнові права як законослухняних громадян та не завдають шкоди відповідним особистим їх немайновим благам, не перешкоджають ним повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, відтак спростуванню в розумінні вимог ст.ст. 277, 278 ЦК України не підлягають.

Позивачами не доведено, що уся поширена відповідачами у викладеному ними тексті у позові у наведеному контексті в цілому інформація порушує особисті немайнові права позивачів або завдає шкоди їх особистим немайновим благам або вказує на недовіру людей чи змінює в бік погіршення відношення до них.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що ці вимоги є супутніми та їх задоволення можливе лише у разі встановлення судом порушень прав позивача та протиправних дій щодо нього, чого позивачами доведено не було.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального права.

Предметом розгляду у цій справі є захист честі і гідності позивачів внаслідок поширення відносно них недостовірної інформації шляхом повідомлення такої інформації відповідачем ОСОБА_3 особисто ОСОБА_4 22 лютого 2013 року, та у заявах ОСОБА_38 , діючої від імені СТ «Бучанка», адресованих Ірпінському міському суду Київської області від 21 грудня 2012 року, 23 травня 2013 року та 29 листопада 2013 року.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством ( ч.1 ст.201 ЦК України).

Згідно зі ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування такої інформації.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширення інформації стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звернення ОСОБА_3 як представника СТ «Бучанка» з листами до Ірпінського міського суду від 21 грудня 2012 року, 23 травня 2013 року, 29 листопада 2013 року мало місце при розгляді справи за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про визнання недійсним договору, в якій СТ «Бучанка» було залучено третьою особою.

Листи на адресу суду від 21 грудня 2012 року та від 23 травня 2013 року, підписані ОСОБА_3 , як головою правління СТ «Бучанка», які містять клопотання про розгляд справи у відсутність третьої особи, а також інформацію про те, що єдиним свідком у цивільній справі міг бути ОСОБА_8 не містять жодної негативної інформації щодо позивачів, а тому жодним чином не порушують їх особисті немайнові права та не завдає шкоди таким особистим немайновим благам.

У листі від 29 листопада 2013 року, адресованому судді Ірпінського міського суду Київської області, ОСОБА_3 , як представник СТ «Бучанка», виклала свою думку та свій погляд на певний розвиток подій, на обставини відносин між сторонами щодо членства в СТ «Бучанка» та оформлення документів. Наявна в листі інформація про позивачів (вмовляння бути свідками на боці однієї із сторін у спорі по цивільній справі, в тому числі за «вознаграждение») не є твердженням про вчинення злочину позивачами.

Оцінивши наявну в листах інформацію, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 , як представника третьої особи у цивільній справі, складу правопорушення, наявність якого є обов`язковою умовою для задоволення позову, оскільки оспорювані висловлювання хоч і частково стосуються позивачів, але не можуть вважатись твердженням вчинення ними протиправних діянь, які порушують їх особисті немайнові права як законослухняних громадян та не завдають шкоди відповідним особистим їх немайновим благам.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту поширення ОСОБА_3 в усній формі особисто ОСОБА_4 інформації про позивачів як таких, що без дозволу та без оплати взяли щебінь з території СТ «Бучанка», а також іншої інформації про відсутність холодильника та підкуп свідків позивачами. За умови заперечення ОСОБА_3 цих обставин, покази ОСОБА_4 допитаної в якості свідка не є достатніми доказами, які дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які підлягають доведенню при розгляді справи про захист, честі і гідності.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що закон, яким частина 3 статті 277 ЦК України була виключена, не має зворотної дії в часі, оскільки такий закон встановлює нові обов`язки позивачам, а тому суд повинен був застосовувати положення ч.3. в редакції до 27 березня 2014 року, в якій було закріплено правило, відповідно до якого негативна інформація, поширена про особу, вважалася недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного, не заслуговують на увагу, оскільки розгляд справи відбувався після змін до ст.277 ЦК України, застосуванню підлягав закон, який діяв на час розгляду і вирішення справи. Оскільки за загальним правилом кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, саме по собі скасування положень ч.3 ст.277 ЦК України не дає підстав уважати, що для позивачів були встановлені нові обов`язки, звужені або скасовані їх права як учасників судового процесу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що інформація, викладена ОСОБА_3 у заявах до суду в тій частині, що лише одному Сидорчуку було відомо про обставини відчуження ОСОБА_17 нерухомого майна на користь ОСОБА_39 є неправдивою та спростовується колективним зверненням членів СТ «Бучанка» від 27 травня 2007 року, а також нотаріально посвідченою заявою дружини ОСОБА_17 , яким суд першої інстанції не надав жодної оцінки, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки сама по собі така інформація не стосується позивачів та не порушує особисті немайнові права позивачів, що є однією із обставин, яка має бути доведена для кваліфікації юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі і гідності.

Роз`яснення, що містяться в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а також висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 року не мають правового значення у цій справі, виходячи з характеру та змісту адресованих суду заяв голови СТ «Бучанка» ОСОБА_3 , а тому посилання апелянта в скарзі на безпідставне їх не застосування судом першої інстанції є необґрунтованим.

Обставини щодо наявності або відсутності у ОСОБА_3 станом на грудень 2012 року повноважень голови садівницького товариства «Бучанка» не підлягають з`ясуванню у цій справі, виходячи з предмету та підстав позову, а тому посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не могла бути представником третьої особи СТ «Бучанка» у грудні 2012 року не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення справи, предметом якої є захист честі, гідності, ділової репутації фізичної особи внаслідок поширення недостовірної інформації.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а саме рішення ухвалено суддею, якому неодноразово заявлявся відвід, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки заявлені стороною позивачів усі відводи суду були розглянуті у встановленому порядку, а тому відсутні підстави вважати, що справа розглянута неповноважним складом суду.

Інші викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, висновки якого відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 9 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 27 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус