Справа № 278/2187/18
Провадження №2/278/166/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 квітня 2019 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.
секретаря с.з. ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ТДВ СТ ДОМІНАНТА, моторного (транспортного) страхового бюро України про зобовязання надати страхові послуги,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.
На даний час виплати ТДВ СТ «Домінанта» не провила, що є порушенням договору страхування та стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.43).
Ухвалою суду від 07 лютого 2019 року в якості співвідповідача залучено Моторно (транспортне) бюро України (а.с.67).
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених в позові.
Представники відповідачів ТДВ СТ ДОМІНАНТА та моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання повторно не зявилися. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України.
01 березня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с.71-86).
В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28 лютого 2017 року між ОСОБА_3 та ПРАТ Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/5773483). Термін дії договору з 28 лютого 2017 року по 27 лютого 2018 року (а.с.4).
Згідно пункту 2 вказаного договору, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
18 грудня 2017 року під час керування ОСОБА_3 транспортним засобом HYNDAI-TUCSON 2.0 державний номерний знак НОМЕР_3 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 (а.с.7). Дана обставина також підтверджена рапортом аварійного комісара (а.с.5-6).
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка с частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з п.1 ст.4, ч.2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Згідно приписів ст.13 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Тобто, виходячи із змісту вказаних норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови є підставою для відмови лише у тому разі, якщо таке порушення положень договору страхування перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися окремо в кожному випадку.
Слід також враховувати, що закон повязує обовязок страховика здійснити страхове відшкодування саме із страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником.
Вказане свідчить про те, що позивачу не було виплачено страхове відшкодування після страхового випадку, яке мало місце 18 грудня 2017 року.
Відповідачем не надано до суду належних доказів, які б спростовували доводи позивача та встановлені судом обставини стосовно порушення страхового договору.
Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.525 ЦК України).
Пункт 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України п.п.3, 9 Постанови від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди слід врахувати характер правопорушення - моральну шкоду заподіяно відповідачем, яким не забезпечено безпеку оточуючих людей від заподіяння шкоди великою рогатою худобою, яка ним утримується і за показами свідків раніше поводилася агресивно щодо людей, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої, якій заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров'я й змушена проходити тривале лікування відриваючись від звичних занять, а також інші обставини, які мають істотне значення.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує її моральні переживання у зв'язку з пошкодженням майна, характер та обсяг цих страждань, те, що він пережив сильний стрес, страх за своє життя, докладав додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі викладеного суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди в сумі 1000 гривень.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Встановлено, що позовну заяву до суду було подано представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 24 липня 2018 року.
Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", який станом на 01.01.2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1762 грн.
Враховуючи вищенаведене, а також у звязку з тим що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, останній підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1762 грн.
Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно угоди про надання правничої допомоги від 03 липня 2018 року, наданого позивачем, даний договір було укладено між ним та адвокатом ОСОБА_5 (а.с.24), про те суду не надано детального опису робіт, як вимагає чинне законодавство, а тому суд вважає, що дана вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.509, 526, 979- 982, 988- 991 ЦК України, ст.ст.3, 6, 8, 13, 16, 20 Закону України «Про страхування», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ТДВ СТ ДОМІНАНТА (код 35265086) в дохід держави судовий збір в розмірі 1762 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: І. В. Зубчук