Провадження № 2-в/761/9/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.,

при секретарі: Кузик О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу про відновлення з ініціативи суду втраченого провадження у цивільній справі № 122/12910/13-ц, провадження №2/122/755/13, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну часток домоволодіння, виділ частки з домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, та встановлення частини земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи Сімферопольська міська рада, КРП Сімферопольське МБРТІ, про розділ житлового будинку між співвласниками в натурі, стягнення компенсації, визнання права власності на будівлі, припинення права спільної часткової власності, про визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У 2013р. Залізничним районним судом м. Сімферополя АРК було розглянуто справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну часток домоволодіння, виділ частки з домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, та встановлення частини земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи Сімферопольська міська рада, КРП Сімферопольське МБРТІ, про розділ житлового будинку між співвласниками в натурі, стягнення компенсації, визнання права власності на будівлі, припинення права спільної часткової власності, про визначення порядку користування земельною ділянкою, за наслідком якого, 24 жовтня 2013 було ухвалено рішення у цивільній справі №122/12910/13-ц.

Ухвалою Апеляційного суду АРК від 14 січня 2014р. було залишено без змін рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя АРК від 24 жовтня 2013р.

05 лютого 2014р. ОСОБА_3 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ було подано касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 лютого 2014р. касаційне провадження відкрито та витребувано із Залізничного районного суду м. Сімферополя АРК цивільну справу № 122/12910/13-ц. Вимоги зазначеної ухвали в частині витребування цивільної справи не виконано, у зв'язку із тимчасовою окупацією частини території України.

В подальшому касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами було передано до Верховного Суду, однак, відсутність судової справи унеможливило її розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2018р. направлено копії матеріалів касаційного провадження № 61-24186ск18 у справі № 122/12910/13-ц до Апеляційного суду м. Києва для визначення територіальної підсудності місцевого суду для відновлення втраченого провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2018р. визначено Шевченківський районний суд м. Києва для вирішення питання про відновлення втраченого провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018р. відкрито провадження у справі про вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі №122/12910/13-ц, та призначено розгляд на 14 березня 2019р.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку.

Неявка сторін не перешкоджає розгляду питання по суті.

Суд, дослідивши надані сторонами копії матеріалів, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення питання по суті, вважає, що зібраних матеріалів достатньо для часткового відновлення втраченого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Як було встановлено судом, у лютому 2013р. ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Сімферополя АРК з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділ частки з домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

У серпні 2013р. ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Сімферопольська міська рада, Кримське республіканське підприємство «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації і технічної інвентаризації» про поділ житлового будинку між співвласниками в натурі, стягнення компенсації, визнання права власності на будівлі, припинення права спільної часткової власності, про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АРК від 24 жовтня 2013р. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Поділено житловий будинок з надвірними побудовами, розташований по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1, у відповідності до варіанту №1 розділу будівель домоволодіння № АДРЕСА_1, висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16 від 01 липня 2013р.: виділено із спільної часткової власності у приватну власність ОСОБА_3 на належні їй на праві спільної часткової власності 41/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення та надвірні побудови: в житловому літ. «А»: житлову кімнату № 1-6, площею 12,2 кв.м; кухню № 1-5, площею 13,8 кв.м; вітальню № 1-7, площею 2,9 кв.м; комору № 1-4, площею 3,6 кв.м; крильце; сарай літ. «В», в цілому; виділено із спільної часткової власності у приватну власність ОСОБА_1 на належні йому на праві спільної частикової власності 18/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення та надвірні побудови: житловий будинок літ. «Б», загальною площею 36,4 кв.м; тамбур літ. «б», площею 4,1 кв.м; тамбур «б1», площею 9,8 кв.м; навіс літ. «б2», площею 15,8 кв.м; сарай літ. «Г»; сарай літ. «Г»; сарай літ. «З»; сарай літ. «Е»; гараж літ. «Ж»; сарай літ. «І». Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований по АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.( http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/34568928)

Ухвалою Апеляційного суду АРК від 14 січня 2014р. було залишено без змін рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя АРК від 24 жовтня 2013р. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/37443076).

Статтею 488 ЦПК України встановлено, що відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 493 цього Кодексу встановлено, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: 1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь - які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь - які інші відомості, документи тощо , отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

27 квітня 2014р. набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який визначає статус Автономної республіки Крим та міста Севастополя, як території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації; встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

У зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами АРК та м. Севастополя на тимчасово окупованих територіях, Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15 вересня 2015р. внесено зміни у Законі України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» статтю 1 доповнено пунктом 2 яким визначено, що датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014р.

Враховуючи, те що Залізничний районний суд м. Сімферополя АРК, на даний час не здійснює правосуддя, для вирішення цивільної справи №122/12910/13-ц та ефективного захисту порушених, оспорюваних прав та інтересів учасників справи є необхідність частково відновити втрачене судове провадження за ініціативою Верховного Суду.

Відповідно до ст. 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

Частиною 1 ст. 494 ЦПК України визначено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

За таких обставин суд, вважає можливим частково відновити втрачене судове провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну часток домоволодіння, виділ частки з домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, та встановлення частини земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: Сімферопольська міська рада, КРП Сімферопольське МБРТІ, про розділ житлового будинку між співвласниками в натурі, стягнення компенсації, визнання права власності на будівлі, припинення права спільної часткової власності, про визначення порядку користування земельною ділянкою, а саме в частині відновлення судового рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя АРК від 24 жовтня 2013р. у справі № 122/12910/13-ц та ухвали Апеляційного суду АРК від 14 січня 2014р. До такого висновку суд приходить з урахуванням всіх зібраних у справі доказів, а саме копій даних рішень, даних Єдиного державного реєстру судових рішень, які в своїй сукупності, на думку суду, є належними та достатніми для відновлення провадження в даній справі в частині рішень судів.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 258-261, 268, 274, 352-355, 488-494 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Відновити частково втрачене судове провадження по цивільній справі № справа №122/12910/13-ц, провадження № 2/122/755/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну часток домоволодіння, виділ частки з домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, та встановлення частини земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи Сімферопольська міська рада, КРП Сімферопольське МБРТІ, про розділ житлового будинку між співвласниками в натурі, стягнення компенсації, визнання права власності на будівлі, припинення права спільної часткової власності, про визначення порядку користування земельною ділянкою, які були підставою для ухвалення рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 24 жовтня 2013р., та постановлення ухвали Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 14 січня 2014р., згідно з якими:

«Справа № 122/12910/13-ц

Провадження по справі 2/122/755/13

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2013 року Залізничний районний суд м. Сімферополя Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого судді - Гоцкалюка В.Д.

при секретарі - Рассомакіні А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну часток домоволодіння, виділ частки з домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, та встановлення частини земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи Сімферопольська міська рада, КРП Сімферопольське МБРТІ, про розділ житлового будинку між співвласниками в натурі, стягнення компенсації, визнання права власності на будівлі, припинення права спільної часткової власності, про визначення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в подальшому позивач неодноразово збільшував позовні вимоги та остаточно просив: змінити розмір часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться в спільній частковій власності, встановивши - ОСОБА_1 35/100 часток домоволодіння, ОСОБА_2 - 31/100 часток домоволодіння, ОСОБА_3 34/100 часток домоволодіння; виділити ОСОБА_1 на праві приватної власності належні йому 35/100 часток житловою домоволодіння з частиною надвірних побудов, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 до складу якого входять - житловий будинок літер «В» загальною площею 36,4 м.кв., тамбур літер «б» загальною площею 4,1 м.кв., тамбур літер «б1» загальною площею 9,8 м.кв., навіс літер «б2» загальною площею 15,8 м.кв., гараж літер «Ж» загальною площею 18,9 м.кв., сарай літер «Е» загальною площею 16,5 м.кв., сарай літер «И» загальною площею 6,9 м.кв., сарай літер «З» загальною площею 4,2 м.кв., сарай літер «Г» загальною площею 3,4 м.кв., ворота №2, мощення №5, мощення №7, огороджувальні споруди; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житлове домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1; визнати право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літер «В» загальною площею 36,4 м.кв., тамбур літер «б» загальною площею 4,1 м.кв., тамбур літер «б1» загальною площею 9,8 м.кв., навіс літер «б2» загальною площею 15,8 м.кв., гараж літер «Ж» загальною площею 18,9 м.кв., сарай літер «Г» загальною площею 16,5 м.кв., сарай літер «И» загальною площею 6,9 м.кв., сарай літер «З» загальною площею 4,2 м.кв., сарай літер «Г» загальною площею 3,4 м.кв., ворота №2, мощення №5, мощення №7, огороджувальні споруди, з мотивів викладених в позовній заяві та доповненнях на неї.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи Сімферопольська міська рада, КРП Сімферопольське МБРТІ, в подальшому позивачка неодноразово уточнювала свої позовні вимоги та остаточно просила: розділити житловий будинок з надвірними побудовами в АДРЕСА_1, у відповідності з варіантом № 1 розділу житлового будинку висновку судової будівельно-технічної експертизи №16 від 01 липня 2013 року між співвласниками в натурі, виділити ОСОБА_3 на праві приватної власності на належні 41/100 частки в житловому літер «А» приміщення за № 1-6 житлова, площею 12,2 кв.м., № 1-5 кухня, площею 13,8 кв.м., № 1-7 передпокій, площею 2,9 кв.м., № 1-4 комора, площею 3,6 кв.м., ганок, а також сарай літер «В» в цілому, виділити ОСОБА_1 на праві приватної власності на належні 18/100 частки в житловому будинку: житловий будинок літер «Б» з тамбурами літер «б», «б1», навіс літер «б2», сарай літер «Г», сарай літер «З», сарай літер «Е» в цілому, що більше на 11338 грн., чим належить на ідеальну частку; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію збільшення вартості його частки в житловому будинку по АДРЕСА_1, за вирахуванням вартості сараю літер «И» у розмірі 779 грн. і гаража літер «Ж» - у розмірі 10370грн., що складе до виплати в сумі 11338 гривень; визнати за ОСОБА_3 право власності на споруди - сарай літер «І», гараж літер «Ж» по АДРЕСА_1; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1; визначити порядок користування земельною ділянкою площею 498 кв.м. по АДРЕСА_1 між співвласниками відповідно з варіантом №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи №16 від 01 липня 2013 року, виділивши в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 93 кв.м., що на 6,0 кв.м. більше, ніж належить на 18/100 частки, в тому числі площа під будівлями та спорудами, пофарбований червоним кольором на схематичному плані додатка № 4 до висновку №16, виділити ОСОБА_3 земельну ділянку площею 210 кв.м., що на 11,0 кв.м. більше, ніж належить на 41/100 частки, в тому числі площа під будівлями та спорудами, яка пофарбована синім кольором на плані додатка №4, виділити ОСОБА_2 земельну ділянку площею 182 кв.м., що на 17,0 кв.м. менше, ніж належить на 41/100 частки, в тому числі площа під будівлями та спорудами, яка пофарбована жовтим кольором на плані додаток №4, з мотиві викладених в зустрічній позовній заяві та уточненнях до неї.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, за первісним позовом, підтримав у повному обсязі та на полягав на їх задоволенні. Зустрічну позовну заяву вважав такою, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, за зустрічним позовом, підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Первісний позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнала та в його задоволенні просила відмовити. Зустрічну позовну заяву визнала частково, просила її задовольнити, проте вважає безпідставним зменшення розміру її земельної ділянки на 17 м.кв.

Представник Сімферопольської міської ради в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, раніше в судовому засіданні проти позовних вимог з приводу визначення порядку користування земельною ділянкою заперечував з тих підстав, що у користування вказана земельна ділянка сторонам не надавалась, рішення Сімферопольської міської ради № 106 від 06 лютого 2003 року про передачу вказаної земельної ділянки ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3 є скасованим. Рішення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради народних депутатів № 280 від 27 лютого 1998 року про передачу земельної ділянки в загальну сумісну власність, взагалі не було реалізовано сторонами та правовстановлюючі документи не виготовлялись. Вказана земельна ділянка належить Територіальній громаді в особі Сімферопольської міської ради, а отже питання щодо визначення порядку користування вказаною земельною ділянкою є безпідставним.

КРП Сімферопольське МБРТІ в судове засідання не з'явилось, повідомлялось належним чином, надало заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Заслухавши пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги за первісним позовом є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, зустрічний позов є частково обґрунтованим, у зв'язку із чим підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності.

Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 05 квітня 2013 року, ОСОБА_2 виділено з спільної часткової власності, на належні їй 41/100 часток житлових будинків з відповідною часткою надвірних побудов, розташованих за адресою АР Крим, АДРЕСА_1, на праві особистої приватної власності наступні приміщення та надвірні побудови: у літ. «А»: жиле приміщення, площею 13,0 кв.м., кухню, площею 15,0 кв.м., санвузол, площею 2,4 кв.м.. коридор 2,5 кв.м., коридор 1,7 кв.м.. коридор 3,8 кв.м. - загальною площею 38,4 кв.м., крильце, сарай літ. «Д». Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на житлові будинки з відповідною часткою надвірних побудов, розташованих за адресою АР Крим, АДРЕСА_1.

Іншими співвласниками житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_3, якій на підставі договору дарування від 04 жовтня 2002 року, реєстровий № 2667, належить 41/100 частка, та ОСОБА_1, якому на підставі договору купівлі-продажу від 03 лютого 1975 року, належить 18/100 часток.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить змінити розмір часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться в спільній частковій власності, встановивши - ОСОБА_1 35/100 часток домоволодіння, ОСОБА_2 - 31/100 частку домоволодіння, ОСОБА_3 34/100 часток домоволодіння.

Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 (зі змінами) роз'яснив, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконавчого комітету місцевої ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Згідно виписки з рішення Виконавчого комітету Желєзнодорожної районної ради народних депутатів м. Сімферополя від 13 серпня 1996 року № 155/10 «Про введення в експлуатацію самовільно побудованих будівель» вирішено: прийняти в експлуатацію у громадянина ОСОБА_1 проживаючого по АДРЕСА_1, наступні будівлі збільшений жилий «Б», тамбур «б», тамбур «б1», навіс «б2», гараж «Ж», сарай «Е», сарай «И», сарай «З», сарай «Г».

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів тим обставинам, що співвласниками надавалась згода на вчинення таких дій, посилання позивача на те, що за рахунок побудованих ним приміщень збільшилась його частка в спірному домоволодінні, не відповідає вимогам ч. 4 ст. 357 ЦК України.

Крім того, згідно рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 05 квітня 2013 року, право спільної часткової власності ОСОБА_2 на спірне домоволодіння припинено, а отже підстави для зміни частки ОСОБА_2 в домоволодінні, відсутні.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

В первісному позові ОСОБА_1 просить виділити його частку з житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 просить розділити житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1, між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16 від 01 липня 2013 року здійснити розділ домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, є можливим, проте виділити співвласникам приміщення у відповідності до їх ідеальних часток не можливо. Єкспертом запропоновано варіант розділу домоволодіння у відповідності до існуючого порядку користування майном.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, об'єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об'єкти нерухомого майна.

Згідно положень ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У відповідності до положень ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про виділ його частки з житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1, слід відмовити, оскільки, як вбачається з матеріалів справи співвласниками домоволодіння є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Право спільної часткової власності ОСОБА_2 на вказане домоволодіння припинено рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 05 квітня 2013 року. У зв'язку із чим виділ частки ОСОБА_1 з домоволодіння по своїй сутті є розділ домоволодіння між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а тому суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 про розділ домоволодіння, адже можливе самостійне використання та експлуатування окремих частини домоволодіння, приміщення відповідають спеціальним вимогам, які до них висуваються, що підтверджено висновком судової експертизи.

Суд вважає можливим розділити житловий будинок з надвірними побудовами розташований по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1, у відповідності до варіанту №1 розділу будівель домоволодіння № АДРЕСА_1 (додаток 1-2), висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16 від 01 липня 2013 року: - виділивши із спільної часткової власності, у приватну власність ОСОБА_3 на належні ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності 41/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення та надвірні побудови: в житловому літер «А»: житлову кімнату №1-6, площею 12,2 кв.м.; кухню №1-5, площею 13,8 кв.м., вітальню №1-7, площею 2,9 кв.м.; комору №1-4, площею 3,6 кв.м.; крильце; сарай літер «В», в цілому; - виділивши із спільної часткової власності, у приватну власність ОСОБА_1 на належні ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності 18/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення та надвірні побудови: житловий будинок літер «Б», загальною площею 36,4 кв.м.; тамбур літер «б». площею 4,1 кв.м.; тамбур «б1», площею 9,8 кв.м.; навіс літер «б2», площею 15,8 кв.м.; сарай літер «Г»; сарай літер «З»; сарай літер «Е»; гараж літер «Ж»; сарай літер «И».

Згідно ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

У зв'язку із чим, суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 вказує на те, що у відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16 від 01 липня 2013 року, в разі поділу житлового будинку з надвірними побудовами розташованого по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1, у відповідності до варіанту №1, ОСОБА_1 виділяються, житловий будинок літер «Б», тамбур літер «б», тамбур літер «б1», навіс літер «б2», сарай літер «Г», сарай літер «З», сарай літер «Е», гараж літер «Ж», сарай літер «И», на загальну суму 76369 грн., що на 36778 грн. більше ніж належить та складає 35/100 часток домоволодіння. ОСОБА_3 виділяються, в житловому будинку літер «А»: житлова кімната №1-6, кухня №1-5, вітальня №1-7, комора №1-4, крильце; сарай літер «В», на загальну суму 67693 грн., що на 22487 грн. менше ніж належить і складає 31/100 частка домоволодіння. Просить стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію збільшення вартості його частки в житловому будинку по АДРЕСА_1, за вирахуванням вартості сараю літер «И» у розмірі 779 грн. і гаража літер «Ж» - у розмірі 10370 грн., що складе до виплати в сумі 11338 гривень, а також просить визнати за нею право власності на споруди - сарай літер «И», гараж літер «Ж» які як встановлено експертом по технічному стану конструкцій не є капітальними та фактично займають додаткову площу на земельній ділянці, а через малозначність частки ОСОБА_1 не можуть бути перенесені.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 4 ст. 357 ЦПК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 самостійно, за власні кошти збільшений жилий «Б», побудував тамбур «б», тамбур «б1», навіс «б2», гараж «Ж», сарай «Е», сарай «И», сарай «З», сарай «Г» та у відповідності до виписки з рішення Виконавчого комітету Желєзнодорожної районної ради народних депутатів м. Сімферополя від 13 серпня 1996 року № 155/10 «Про введення в експлуатацію самовільно побудованих будівель», ввів в експлуатацію вказані приміщення, суд вважає, що відсутні підстави щодо стягнення з ОСОБА_1 компенсації різниці збільшення вартості фактично виділяємої йому частки в житловому будинку по АДРЕСА_1, адже особа вже за власні кошти одного разу побудувала вказані приміщення та стягненн з неї ще раз грошових коштів є безпідставним.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При цьому, розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_3 про визнання за нею право власності на споруди - сарай літер «И», гараж літер «Ж» які як встановлено експертом по технічному стану конструкцій не є капітальними та фактично займають додаткову площу на земельній ділянці, а через малозначність частки ОСОБА_1 не можуть бути перенесені, суд бере до уваги вимогу ОСОБА_3 про визначити порядок користування земельною ділянкою площею 498 кв.м. по АДРЕСА_1 між співвласниками відповідно з варіантом №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи №16 від 01 липня 2013 року.

ОСОБА_3 просить: виділити в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 93 кв.м., що на 6,0 кв.м. більше, ніж належить на 18/100 частки, в тому числі площа під будівлями та спорудами, пофарбований червоним кольором на схематичному плані додатка № 4 до висновку №16; виділити ОСОБА_3 земельну ділянку площею 210 кв.м., що на 11,0 кв.м. більше, ніж належить на 41/100 частки, в тому числі площа під будівлями та спорудами, яка пофарбована синім кольором на плані додатка №4; виділити ОСОБА_2 земельну ділянку площею 182 кв.м., що на 17,0 кв.м. менше, ніж належить на 41/100 частки, в тому числі площа під будівлями та спорудами, яка пофарбована жовтим кольором на плані додаток №4.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти визначення порядку користування земельною ділянкою, з тих підстав, що вказана земельна ділянка не перебуває в користуванні співвласників.

ОСОБА_2 заперечувала проти визначення порядку користування земельною ділянкою саме за таким варіантом судової експертизи, оскільки не згодна, що її земельна ділянка має бути на 17,0 кв.м. менше, ніж належить на 41/100 частки.

Згідно зі ст.ст. 116, 124-126 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації або отримання документа, підтверджуючого право власності чи постійного користування земельною ділянкою після його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16 від 01 липня 2013 року, експертом визначено три можливі варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою.

Проте позивачем не надано суду правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку.

Рішення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради народних депутатів Республіки Крим № 280 від 27 лютого 1998 року, є не реалізованим, оскільки співвласниками житлових будинків не замовлено та не виготовлено правовстановлюючі документи на земельну ділянку, як це передбачено безпосередньо самим рішенням.

Вказані обставини також підтвердив в судовому засіданні представник Сімферопольської міської ради, який пояснив, що вказана земельна ділянка не перебуває в оренді чи користуванні співвласників будинку, правовстановлюючі документи на законе використання спірної земельної ділянки співвласниками будинку не замовлялись та не виготовлялись.

Рішення Сімферопольської міської ради АР Крим № 106 від 06 лютого 2003 року, яке міститься на аркуші справи 16, в судовому порядку було скасовано.

Таким чином, експерт готуючи висновок судової будівельно-технічної експертизи № 16 від 01 липня 2013 року та надаючи варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою, виходив з розміру земельної ділянки 498 м.кв., проте відомості щодо правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку у висновку експерта відсутні.

Крім того, суду не надано відомостей, що вказана земельна ділянка виділялась в користування чи в оренду чи у власність, попереднім власниками спірного домоволодіння.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

Вказана земельна ділянка не має кадастрового номеру та не зареєстрована у Державному земельному кадастрі.

На підставі наведеного суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити за його необґрунтованістю та недоведеністю, адже позивач просить визначити порядок користування земельною ділянкою, яка не належить йому на відповідній правовій підставі.

Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні вимог ОСОБА_3 щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, а також в стягненні з ОСОБА_1 компенсації різниці збільшення вартості фактично виділяємої йому частки в житловому будинку по АДРЕСА_1, та беручи до уваги положення ст. 365 ЦК України, відсутні підстави для припинення права власності ОСОБА_1 та визнання права власності ОСОБА_3 на споруди - сарай літер «И», гараж літер «Ж».

На підставі ст. 356, 357, 358, 364, 365, 367 ЦК України, ст.ст. 79-1, 116, 124, 125, 126 ЗК України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну часток домоволодіння, виділ частки з домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, та встановлення частини земельної ділянки, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Розділити житловий будинок з надвірними побудовами розташований по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1, у відповідності до варіанту №1 розділу будівель домоволодіння № АДРЕСА_1 (додаток 1-2), висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16 від 01 липня 2013 року:

- виділивши із спільної часткової власності, у приватну власність ОСОБА_3 на належні ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності 41/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення та надвірні побудови: в житловому літер «А»: житлову кімнату №1-6, площею 12,2 кв.м.; кухню №1-5, площею 13,8 кв.м., вітальню №1-7, площею 2,9 кв.м.; комору №1-4, площею 3,6 кв.м.; крильце; сарай літер «В», в цілому;

- виділивши із спільної часткової власності, у приватну власність ОСОБА_1 на належні ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності 18/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення та надвірні побудови: житловий будинок літер «Б», загальною площею 36,4 кв.м.; тамбур літер «б». площею 4,1 кв.м.; тамбур «б1», площею 9,8 кв.м.; навіс літер «б2», площею 15,8 кв.м.; сарай літер «Г»; сарай літер «З»; сарай літер «Е»; гараж літер «Ж»; сарай літер «И».

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними побудовами розташований по АДРЕСА_1.

В решті позову ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя: (підпис)»

«№ справи:2-122/755/2013 Головуючий суду першої інстанції:ОСОБА_8 №провадження:22-ц/190/202/14

Доповідач суду апеляційної інстанції:ОСОБА_9 _____________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р. колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Даніла Н.М. суддів:Куриленка О.С., Онищенко Т.С. при секретарі:Рижих М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну часток домоволодіння, виділ частки з домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та встановлення частини земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - Сімферопольська міська рада, КРП Сімферопольське МБРТІ про розділ житлового будинку між співвласниками в натурі, стягнення компенсації, визнання права власності на будівлі, припинення права спільної часткової власності, про визначення порядку користування земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 24 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки з домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи тим, що відповідно договору купівлі-продажу від 03 лютого 1975 року він є власником 18/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1, іншими співвласниками домоволодіння є ОСОБА_3 - 41/100 та ОСОБА_2 - 41/100 часток. Після придбання частини будинку, зі згоди колишніх співвласників, він здійснив перебудівлю жилого будинку літер «Б» зі збільшенням жилої площі та збудував господарські споруди: тамбури б, б1, б2, сараї літери «З», « І», «Г», встановив металічний гараж літер «Ж», які в установленому порядку здав в експлуатацію. Просив виділити на належні йому 18/100 часток будівлю літер «Б» та господарські споруди.

З урахуванням уточнень до позовної заяви, просив змінити розмір часток домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, що знаходяться в спільній частковій власності, встановивши, що йому належить 35/100 часток житлового домоволодіння з частиною надвірних побудов та виділити йому на належні частки: житловий будинок літер «Б», загальною площею 36,4 кв.м, тамбур літер «б», загальною площею 4,1 кв.м, тамбур літер «б1», загальною площею 9,8 кв.м, навіс літер «б2», загальною площею 15,8 кв.м, гараж літер «Ж», загальною площею 18,9 кв.м, сарай літер «Е», загальною площею 16,5 кв.м, сарай літер «І», загальною площею 6,9 кв.м, сарай літер «З», загальною площею 4,2 кв.м, сарай літер «Г», загальною площею 3,4 кв.м, ворота №2, мощення №5, мощення №7, огороджувальні споруди; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житлове домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літер «Б», загальною площею 36,4 кв.м, тамбур літер «б», загальною площею 4,1 кв.м, тамбур літер «б1», загальною площею 9,8 кв.м, навіс літер «б2», загальною площею 15,8 кв.м, гараж літер «Ж», загальною площею 18,9 кв.м, сарай літер «Е», загальною площею 16,5 кв.м, сарай літер «І», загальною площею 6,9 кв.м, сарай літер «З», загальною площею 4,2 кв.м, сарай літер «Г», загальною площею 3,4 кв.м, ворота №2, мощення №5, мощення №7.

16 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - Сімферопольська міська рада АР Крим, КРП Сімферопольське МБРТІ про поділ житлового будинку між співвласниками в натурі, стягнення компенсації, визнання права власності на будівлі, припинення права спільної часткової власності, про визначення порядку користування земельною ділянкою.

З урахуванням уточнень до позовної заяви, просила розділити житловий будинок з надвірними побудовами в АДРЕСА_1 у відповідності із варіантом №1 висновку судової будівельно технічної експертизи №16 від 01 липня 2013 року, виділити ОСОБА_3 на праві приватної власності на належні 41/100 частки в житловому будинку літер «А» приміщення за №1-6 житлова, площею 12,2 кв.м, №1-5 кухня, площею 13,8 кв.м, №1-7 передпокій, площею 2,9 кв.м, №1-4 комора, площею 3,6 кв.м, а також сарай літер «В» в цілому; виділити ОСОБА_1 на праві приватної власності на належні 18/100 частки в житловому будинку: житловий будинок літер «Б» з тамбурами літер «б», «б1», навіс літер «б2», сарай літер «б2», сарай літер «Г», сарай літер «З», сарай літер «Е» в цілому, що більше на 11 338 грн., ніж належить на ідеальну частку; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію збільшення вартості його частки в житловому будинку по АДРЕСА_1 за вирахуванням вартості сараю літер «І» у розмірі 779 грн. і гаража літер «Ж» - у розмірі 10 370 грн.; визнати за ОСОБА_3 право власності на споруди - сарай літер «І», гараж літер «Ж»; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними спорудами за зазначеною адресою; визначити порядок користування земельною ділянкою площею 498 кв.м по АДРЕСА_1 між співвласниками відповідно з варіантом №3 висновку судової будівельно технічної експертизи №16 від 01 липня 2013 року, виділивши в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 93 кв.м, що на 6 кв.м більше, ніж належить на 18/100 частки, в тому числі площа під будівлями та спорудами, пофарбований червоним кольором на схематичному плані додатка №4 до висновку №16; виділити ОСОБА_3 земельну ділянку площею 210 кв.м, що на 11 кв.м більше, ніж належить на 41/100 частки, в тому числі площа під будівлями та спорудами, яка пофарбована синім кольором на плані додатка №4, виділити ОСОБА_2 земельну ділянку площею 182 кв.м, що на 17 кв.м менше, ніж належить на 41/100 частки, в тому числі площа під будівлями та спорудами, яка пофарбована жовтим кольором на плані додатку №4.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 24 жовтня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково: поділено житловий будинок з надвірними побудовами, розташований по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1, у відповідності до варіанту №1 розділу будівель домоволодіння АДРЕСА_1 (додаток 1-2), висновку судової будівельно-технічної експертизи №16 від 01 липня 2013 року:

- виділено із спільної часткової власності у приватну власність ОСОБА_3 на належні їй на праві спільної часткової власності 41/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення та надвірні побудови: в житловому літ. «А»: житлову кімнату №1-6, площею 12,2 кв.м; кухню №1-5, площею 13,8 кв.м, вітальню №1-7, площею 2,9 кв.м; комору №1-4, площею 3,6 кв.м; крильце; сарай літ. «В», в цілому;

- виділено із спільної часткової власності у приватну власність ОСОБА_1 на належні йому на праві спільної частикової власності 18/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення та надвірні побудови: житловий будинок літ. «Б», загальною площею 36,4 кв.м; тамбур літ. «б», площею 4,1 кв.м; тамбур «б1», площею 9,8 кв.м; навіс літ. «б2», площею 15,8 кв.м; сарай літ. «Г»; сарай літ. «Г»; сарай літ. «З»; сарай літ. «Е»; гараж літ. «Ж»; сарай літ. «І».

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований по АДРЕСА_1; в решті позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надіслала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про виділ їй господарських споруд гаражу літер «Ж» та сараю літер «І», і стягнення компенсації за відступ від часток, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 11 338 грн., визнати за ОСОБА_3 право власності на сарай літер «І», гараж літер «Ж»; визначити порядок користування земельною ділянкою, стягнути частину сплачених ОСОБА_3 витрат на проведення експертизи, а в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно вимог статті 214 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним вимогам процесуального закону.

Судом встановлено що житловий будинок з надвірними будовами по АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі -продажу від 03 лютого 1975 року належить 18/100 часток домоволодіння, ОСОБА_3 - на підставі договору дарування від 04 жовтня 2002 року - 41/100 часток, ОСОБА_2 - на підставі договору купівлі - продажу від 11 лютого 2008 року належали 41/100 часток.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 05 квітня 2013 року ОСОБА_2 виділено зі спільної часткової власності, на належні їй 41/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 наступні приміщення та надвірні побудови: у літері «А»: жиле приміщення, площею 13 кв.м, кухню, площею 15 кв.м, санвузол, площею 2,4 кв.м, коридор 2,5 кв.м, коридор 1,7 кв.м, коридор 3,8 кв.м - загальною площею 38,4 кв.м, крильце, сарай літер «Д»; припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на житловий будинок з відповідною часткою надвірних побудов по АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з положеннями ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно пункту 2.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55, об'єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року №127, а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об'єкти нерухомого майна.

Згідно з ч.2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Оскільки право спільної часткової власності ОСОБА_2 на спірне домоволодіння припинено рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 05 квітня 2013 року і залишилося лише два співвласника домоволодіння: ОСОБА_3 та ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для поділу домоволодіння, враховуючи можливість самостійного використання та експлуатування окремих частин домоволодіння, приміщення яких відповідають ДБН, що підтверджено висновком судової будівельно - технічної експертизи.

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи №16 від 01 липня 2013 року здійснити розділ домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, є можливим, проте виділити співвласникам приміщення у відповідності до їх ідеальних часток не можливо; експертом запропоновано варіант поділу домоволодіння у відповідності до існуючого порядку користування майном: ОСОБА_1 виділити на належні йому на праві спільної часткової власності 18/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення та надвірні побудови: житловий будинок літ. «Б», загальною площею 36,4 кв.м; тамбур літ. «б», площею 4,1 кв.м; тамбур «б1», площею 9,8 кв.м; навіс літ. «б2», площею 15,8 кв.м; сарай літ. «Г»; сарай літ. «Г»; сарай літ. «З»; сарай літ. «Е»; гараж літ. «Ж»; сарай літ. «І»; ОСОБА_3 виділити на належні їй на праві спільної часткової власності 41/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення та надвірні побудови: в житловому літ. «А»: житлову кімнату №1-6, площею 12,2 кв.м; кухню №1-5, площею 13,8 кв.м, вітальню №1-7, площею 2,9 кв.м; комору №1-4, площею 3,6 кв.м; крильце; сарай літ. «В».

З договору купівлі-продажу від 03 лютого 1975 року вбачається, що ОСОБА_1 придбав 18/100 часток домоволодіння, яке складається у цілому з двох житлових будинків з господарськими спорудами, розташоване по АДРЕСА_1, жилою площею 35,6 кв.м.

Згідно виписки з рішення Виконавчого комітету Желєзнодорожньої районної ради народних депутатів м. Сімферополя від 13 серпня 1996 року №155/10 «Про введення в експлуатацію самовільно побудованих будівель» вирішено: прийняти в експлуатацію у громадянина ОСОБА_1, який проживає по АДРЕСА_1, наступні будівлі: збільшений площею жилий літер «Б», тамбур «б», тамбур «б1», навіс «б2», гараж літер «Ж», сарай літер «Е», сарай літер «І», сарай літер «З», сарай літер «Г».

З висновку судової будівельно - технічної експертизи вбачається, що гараж літер «Ж» - металевий, відноситься до тимчасової будівлі, оскільки не має фундаменту та може бути перенесений; виходячи з опису сараю літер «І», конструкціями, які огороджують сарай є прилеглі сусідні стіни гаражу літер «Ж», сараю літер «Л», та огорожі сусіднього домоволодіння, тобто самостійних конструкцій сарай літер «І», окрім однієї стіни та кровлі, не має, є тимчасовою будівлею та може бути перенесеним.

Тобто, зважаючи на те, що ОСОБА_1 самостійно, за власні кошти збільшив площу житлового будинку літер «Б», побудував тамбур «б», тамбур «б1», навіс «б2», гараж літер «Ж», сарай літер «Е», сарай літер «І», сарай літер «З», сарай літер «Г» та у відповідності до виписки з рішення Виконавчого комітету Желєзнодорожньої районної ради народних депутатів м. Сімферополя від 13 серпня 1996 року №155/10 «Про введення в експлуатацію самовільно побудованих будівель», ввів в експлуатацію вказані приміщення; ОСОБА_3 отримала відповідну частку в спільній власності на домоволодіння значно пізніше, коли ОСОБА_1 вже володів певними приміщеннями та господарськими спорудами; колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав щодо виділу та визнання права власності за ОСОБА_3 на будівлі: сарай літер «И» та гараж літер «Ж», які до того ж визначені експертом як тимчасові, та стягнення з ОСОБА_1 компенсації різниці збільшення вартості фактично частки, яка йому виділяється, в житловому будинку по АДРЕСА_1.

Тому, з огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсації за відступ від часток є такими, що не заслуговують уваги.

При цьому, колегією суддів також приймається до уваги, що спір відносно зазначених господарських споруд пов'язано зі спором з приводу встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки наявність у власності ОСОБА_1 певних господарських споруд перешкоджало встановленню порядку у відповідності до часток домоволодіння.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про безпідставність позовних вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Виходячи зі змісту ст.ст. 13, 14, 41, 55 Конституції України, якими гарантовано державний захист майнових прав громадян і не обмежено можливість такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства, сама по собі відсутність у особи документа, що посвідчує право на земельну ділянку, не може бути підставою для відмови особі у судовому захисті таких прав.

Аналогічний підхід щодо захисту прав землевласників (землекористувачів) міститься й у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 92, п. 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) № 1-17/2005 від 22 вересня 2005 року.

З урахуванням зазначеного рішення та відповідно до змісту ч. 6 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року за громадянами і юридичними особами, які мають у постійному користуванні земельні ділянки зберігається право користування земельною ділянкою на попередніх підставах до переоформлення цього права у відповідності до зазначеного кодексу.

Статтею 120 ЗК України, на яку посилається позивач ОСОБА_3 в обґрунтування своїх позовних вимог, передбачаються умови переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до вимог ч.4 ст.120 Земельного Кодексу України, при переході права власності на житловий будинок до декількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам цих осіб у вартості житлового будинку (частка в праві власності), якщо інше не передбачено в договорі відчуження будинку.

Відповідно до висновків судової будівельно - технічної експертизи, з урахуванням даних геодезичної зйомки ТОВ «Абрис - Крим» м. Сімферополь АР Крим, площа земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 - 485 кв.м, експертом запропоновано три можливі варіанта визначення порядку користування земельною ділянкою, виходячи з розміру земельної ділянки - 485 кв.м.

Однак, земельна ділянка такого розміру співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку ніколи не відводилась.

З технічного паспорту на домоволодіння, договору дарування від 04 жовтня 2002 року (ОСОБА_3.), вбачається, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне домоволодіння, складає 498 кв.м, з рішення виконкому Симферопольської міської ради Республіки Крим від 27 лютого 1998 року № 280 видно, що співвласникам домоволодіння АДРЕСА_1 передана у загальну часткову власність земельна ділянка, площею 498 кв.м, з рішення Сімферопольської міської ради №106 від 06 лютого 2003 року вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3 передано у загальну часткову власність земельну ділянку площею 0,495 га.

Тобто, судом першої інстанції цілком вірно зазначено, що відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, оскільки рішення виконкому від 27 лютого 1998 року не реалізовано сторонами, а рішення від 2003 року скасовано у судовому порядку, та наявність розбіжності у площі земельної ділянки, порядок користування якої просять встановити сторони, унеможливлює встановлення між сторонами порядку користування земельною ділянкою.

Слід також зазначити, що право спільної часткової власності ОСОБА_2 припинено рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 05 квітня 2013 року; спільна часткова власність на решту часток спірного домоволодіння, належних ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припиняється зазначеним рішенням суду з виділом їм окремих жилих будинків, тому, з урахуванням зміни статусу сторін, позовні вимоги фактично зводяться до виділу кожному із співвласників окремої земельної ділянки, що відноситься до компетенції Сімферопольської міської ради АР Крим, яка наділена повноваженнями щодо розпорядження землями в межах м. Сімферополя АР Крим.

Виходячи з принципу диспозитивності, враховуючи вищезазначені обставини справи, колегія суддів довід апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам не може прийняти до уваги, оскільки він є необґрунтованим.

Судом повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини у справі і ухвалено судове рішення, яке відповідає обставинам та наданим сторонами доказам.

Інші доводи апеляційної скарги не містять в собі посилань на правові підстави для висновку в тому, що рішення суду не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України і підлягає скасуванню за доводами апеляційної скарги.

Судом правильно встановлені факти, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та докази якими вони підтверджуються, правовідносини, та норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини і ухвалено рішення по справі на підставі доказів, наданих сторонами в порядку правил статті 60 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції постановлено у відповідності до норм матеріального і процесуального права при висновках суду, які відповідають фактичним обставинам і наданим сторонами доказам, що відповідно до положень ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

На підставі викладеного і керуючись статтями 304 п.1, 307, 308, 313 п.1,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 24 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: (підписи)».

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 19 березня 2019р.

Суддя: