Справа № 303/5773/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Терпай С.М., переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» і Танинця Михайла Івановича на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 жовтня 2018 року (у складі судді Куцкіра Ю.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» і ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович, і ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом у жовтні 2017 р.

Після зміни підстав позову (т.1, а.с.208-212) просила:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 07.02.2017 р., укладений між публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» в особі представника Васильчука В.В. (продавцем), і ОСОБА_2 (покупцем), посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А., з моменту його укладення;

-стягнути з відповідачів судовий збір і витрати, пов`язані з розглядом справи.

Мотивує тим, що 26.10.2006 р. між нею і публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» (надалі Банк) був укладений кредитний договір на суму 18000 доларів США та договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_2 загальною площею 39.6 кв. м вартістю 80000 грн.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22.09.2015 р. стягнуто з неї на користь Банку 16841.73 доларів США (367823.38 грн.) кредитної заборгованості.

У березні 2017 р. вона довідалася, що 07.02.2017 р. Банк продав указану квартиру ОСОБА_2 , яка, в свою чергу, 12.04.2017 р. продала її ОСОБА_3

Вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 07.02.2017 р. суперечить вимогам статей 203, 215 ЦК України та є незаконним.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.10.2018 р. позов задоволено; вирішено питання судових витрат.

У апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати це рішення та прийняти постанову про відмову в з задоволенні позовних вимог.

Посилається на порушення судом норм матеріального (ст.ст. 203, 215, 572, 575 ЦК України, Закон України «Про іпотеку», постанова КМУ від 25.12.2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») та процесуального права (ст.ст. 12, 76, 77, 78, 82, 263 ЦПК України).

Узагальнені доводи Банку зводяться до такого:

-позивачем не доведено, а судом не встановлено умов і підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним;

-висновки суду першої інстанції про те, що станом на день укладення договору купівлі-продажу від 07.02.2017 р. на спірне майно було накладено арешт і заборону його відчуження, не відповідає дійсності та матеріалам справи;

-позивач не є стороною оспореного правочину та його законні права й інтереси не порушені;

-договором іпотеки від 26.10.2006 р. сторонами у п.27 передбачено відповідне застереження.

У відзиві на цю скаргу представник позивача адвокат Райко В.В., просить залишити таку без задоволення, а рішення суду без змін. Указує, що скарга є необґрунтованою та однобічною, а викладені в ній факти суперечать матеріалам справи та не ґрунтуються на нормах законодавства України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 (третя особа) також просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Посилається на неповне та неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-Банком як іпотекодержателем виконаний обов`язок, передбачений ст. 38 ч.1 Закону України «Про іпотеку»;

-оскаржуваний договір був укладений за спливом одного року після направлення позивачу письмових повідомлень;

-усі обтяження (арешти) майна позивачки здійснені після державної реєстрації іпотеки; при цьому стягувачем (кредитором) виступає Банк;

-суд не вказав правових підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним з моменту укладення.

У відзиві на скаргу представник позивача адвокат Райко В.В., просить залишити таку без задоволення, а рішення суду без змін. Посилається на те, що скарга є необґрунтованою та однобічною, а викладені в ній факти суперечать матеріалам справи, не ґрунтуються на нормах законодавства України та судовій практиці. Указує, що на іпотечне майно державна виконавча служба сім разів накладала арешти, які на час здійснення купівлі-продажу предмета іпотеки не були зняті.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції установив, що 26.10.2006 р. між Банком і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № MKR0GK00000397 на суму в розмірі 18000 доларів США терміном до 26.10.2026 р. зі сплатою 1% на місяць за користування кредитом, а також договір іпотеки, предметом якого стала належна ОСОБА_1 квартира загальною площею 39.60 кв. м (житлова 29.10 кв. м) у АДРЕСА_3 Мукачеві АДРЕСА_4 .

Загальна прострочена заборгованість ОСОБА_1 станом на 15.02.2016 р. склала 7239.78 доларів США, а станом на 13.02.2017 р. 20516.50 доларів США (558188.31 грн.).

Відповідно до п. 27 договору іпотеки від 26.10.2006 р. звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця, продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 70767133 від 18.10.2016 р. на все нерухоме майно ОСОБА_1 постановами РВ ДВС та МВ ДВС було накладено арешт і заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до постанови від 25.08.2016 р. державного виконавця Мукачівського МВ ДВС на виконання виконавчого листа № 2/303/2618/15 від 16.10.2015 р. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (справа № 2-11479/09) накладено арешт на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог у сумі 110470.33 грн., а також накладено арешт на все майно ОСОБА_1

За договором купівлі-продажу квартири від 07.02.2017 р. Банк продав її ОСОБА_2 , а та, в свою чергу, 12.04.2017 р. продала її ОСОБА_3

Банк надсилав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов`язання і два повідомлення від 15.02.2016 р. за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується і листом начальника ЦПЗ № 1, однак такі адресатом одержані не були.

Приватним нотаріусом (державний реєстратор) не було дотримано вимоги чинного законодавства при посвідченні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 07.02.2017 р., оскільки останній був укладений і посвідчений при наявності арешту на відчужувану квартиру.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із висновками суду першої інстанції через невідповідність такого обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині оцінки доказів.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення таким вимогам не відповідає.

При цьому неоспореною обставиною у спірних правовідносинах є наявність у договорі іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (п.27 договору іпотеки від 26.10.2006 р., а тому це питання в апеляційному порядку не переглядається.

Оспореними обставинами є дотримання Банком порядку повідомлення іпотекодаця ( ОСОБА_1 ) про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки та наявність арешту на відчужувану квартиру.

Згідно з пунктом 27 договору іпотеки між Банком і ОСОБА_1 від 26.10.2006 р. звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом, зокрема, продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодаця.

За приписами ст. 38 Закону «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Як видно зі справи, 15.02.2016 р. Банк надсилав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов`язання і два повідомлення за адресоюїї місця реєстрації: м. Мукачево, АДРЕСА_5 Червоноармійська, 20/2, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 19.02.2016 р. за підписом особи, який не заперечений (т.1, а.с.18-21). При цьому в позовній заяві вказана адреса: АДРЕСА_6 , оскільки обидві квартири належали на праві приватної власності ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_2 придбана за кредитні кошти).

Окрім того, за інформацією Мукачівського МВ ГУДМСУ в Закарпатській області від 03.02.2017 р. згідно обліків адресно-довідкового бюро ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (т.1, а.с.179).

Тобто, незалежно від нумерації квартири, ОСОБА_1 вважається належним чином повідомленою.

У зв`язку з цим посилання суду першої інстанції на лист Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта» у підтвердження свого висновку про неповідомлення Банком іпотекодавця не може бути визнано обґрунтованим.

Окрім того, згідно з вимогами ст. 38 Закону «Про іпотеку» в разі невиконання умови щодо письмового повідомлення іпотекодавця про свій намір укласти цей договір іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків, а відтак ця обставина не може слугувати підставою для визнання недійсним оспореного договору купівлі-продажу квартири від 07.02.2017 р.

З приводу висновку суду першої інстанції про те, що приватним нотаріусом (державним реєстратором) не було дотримано вимог чинного законодавства при посвідченні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 07.02.2017 р., оскільки останній був укладений і посвідчений при наявності арешту на відчужувану квартиру, колегія суддів апеляційного суду констатує таке.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (РНОКПП) від 18.10.2016 р. і від 27.07.2017 р. видно, що постановами Мукачівського МВ ДВС був накладений арешт на все нерухоме майно Лендєл Л ОСОБА_4 . (23.11.2015 р., 20.11.2015 р., 06.02.2015 р., 16.10.2014 р., 07.04.2014 р., 18.10.2013 р., 19.09.2013 р., 18.10.2016 р.), а згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна заборона на нерухоме майно (квартира АДРЕСА_1 ) на підставі договору іпотеки від 26.10.2006 р. (т.1, а.с.27-36).

Відповідно до постанови Мукачівського МВ ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.08.2016 р. накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати відчуження із метою належного виконання виконавчого документу про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 371477.38 грн.

За висновком суду першої інстанції наявність цих арештів є безумовною підставою для відмови в державній реєстрації прав та обтяжень згідно з п.6 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Однак, суд не звернув увагу на ту обставину, що заборона та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 здійснені саме в інтересах Банку за договором іпотеки та в процедурі примусового виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

Відповідно до ст. 24 ч.1 п.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону.

Тобто, виходячи із положень цієї норми Закону наявність арешту не є безумовною підставою для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень. При цьому, в державній реєстрації може бути відмовлено у випадку наявності арешту, накладеного на конкретно визначене нерухоме майно, що не мало місця у спірних правовідносинах як немає і судового арешту чи заборони на продаж указаної квартири.

Окрім наведеного необхідно також зауважити наступне.

За загальним правилом підставою для звернення особи за захистом свого права є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права із застосуванням відповідного способу захисту.

Як видно з матеріалів справи, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до Банку і ОСОБА_2 (06.10.2017 р.) власником квартири АДРЕСА_1 Мукачеві вже був ОСОБА_3 на підставі укладеного між ним і ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири від 12.04.2017 р. (т.2, а.с.22-26), однак такий залучений у справі лише як третя особа без самостійних вимог, а вимоги з питань державної реєстрації прав на нерухоме майно (квартиру) та дій нотаріуса як держаного реєстратора взагалі не заявлялися.

Мало того, такі правовідносини вже потребують застосування зовсім іншого способу захисту порушених прав особи.

Отже, за результатами розгляду апеляційних скарг апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені Банком і ОСОБА_3 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, необхідно покласти на ОСОБА_1 .

Керуючись Законами України «Про іпотеку» і «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» і ОСОБА_3 задовольнити.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 жовтня 2018 року скасувати.

3.У позові ОСОБА_1 відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1113 грн. 23 коп. у відшкодування судового збору та на користь ОСОБА_3 960 грн. у відшкодування судового збору.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

6.Повне судове рішення складено 30 травня 2019 р.

Судді: