Справа № 523/5580/19
Провадження №2/523/2977/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

при секретарі - Правди Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Разом з позовною заявою позивач надав заяву про забезпечення позову по даній цивільній справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник вказує, що невжиття заходів забезпечення позову, вказаних в ст. 150 ЦПК України, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У зв`язку із зазначеним позивача просить суд накласти арешт на нерухоме майно:

- квартиру, реєстраційний номер майна 26196969, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ).

Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши заяву приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, передбаченіст.150 ЦПК.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ст. 151 ЦПК України).

Отже обов`язком позивача є доведення правових підстав його заяви про забезпечення позову. При цьому наявність чи відсутність у відповідача майна або грошових коштів в певний момент часу, до ухвалення судового рішення, не є однозначним доказом неможливості виконання судового рішення добровільно відповідачем або в примусовому порядку.

Так спір між сторонами виник з приводу повернення позики від 2017 року. В заяві про забезпечення позову вказано, що відповідачкі належить дана квартира з 2009 року.

Отже на час надання позики відповідна квартира вже перебувала у власності відповідачки, однак доказу про те, що нею забезпечено вимогу за договором позики позивач суду не надав.

Таким чином на час вчинення правочину щодо позики позивач не пов`язував її повернення із переданням йому іпотеки, не передбачав він і необхідності перебування у власності відповідачки її квартири на час можливого виконання судового рішення або за результатами можливого судового спору між сторонами.

Крім цього предметом даного спору саме позивачем визначено взаємні права і обов`язки сторін за договором позики, а не спір сторін щодо відповідної нерухомої речі.

Так позика може бути бланкетною саме внаслідок дій кредитора. Договір позики належить до реальних договорів та є укладеним з моменту передання речі кредитором.

Тому відсутність матеріально-правового зв`язку між позикою і речовими правами відповідачки є безпосереднім наслідком дій позивача. При цьому позивач не надав суду доказу того, що позика не перевищує вартості квартири відповідачки.

Важливо особливо зазначити, що позивач не вказав в заяві на передання ним зустрічного забезпечення для доведення обставини відсутності наміру щодо зловживання процесуальними правами.

Однак відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з цим сторони спору та їх представники повинні враховувати, що в п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засадам цивільного судочинства передбачено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Заява мотивована тим, що не вжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Однак, позивачем не наведено жодних обставин, що відповідачка не має наміру виконувати зобов`язання за договором позики та вживає заходи щодо унеможливлення звернення стягнення на майно. Крім цього, позивачем взагалі не зазначено вартість майна, на яке сторона позивача просить накласти арешт.

Тобто саме позивач позбавив суд можливості оцінити усі обставини, що підлягають врахуванню під час забезпечення позову за рахунок обмеження речових прав на житло, права власності на речі, права на які безпосередньо не складають предмет спору.

В ст. 150 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів сторін. Однак позивачем не вказано на наявність спору щодо нерухомості відповідачки.

В ч. 3 ст. 150 ЦПК України вказано, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зазначеної співмірності позивачем не доведено.

Таким чином, заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, реєстраційний номер майна НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) - не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задоволенням заяви позивача про забезпечення позову суд фактично вийде за межі підстав і предмету спору та підстав забезпечення позову, передбачених частиною 2 статті 149 ЦПК України, що є неприпустимо.

Викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст.149-150, 153, 258, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено у порядку та строки, передбачені ст.153, 353, 354 ЦПК України.

Суддя: