_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5768/19
Провадження № 2/520/2980/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Коваленко О.Б.,

за участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 зазначила, що 14.05.2007 року Управління житлово-комунального господарства та паливно- енергетичного комплексу Одеської міської ради видало свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яким посвідчило, що квартира належить на правах спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в рівних частках.

22.05.2007 року Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.05.2007 року зареєструвало право приватної спільної часткової власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 в рівних частках (1/4).

06.05.2009 року державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори, Різой Н.В., посвідчив, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка ОСОБА_1 -1/4 частки спадкового майна, у тому числі з урахуванням 1/2 частки майна від якого відмовилась ОСОБА_5 , а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

06.05.2009 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2009 року зареєструвало право приватної власності на 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

04.02.2019 року КП «ЖКЄ «Вузівський» видало довідку № 206 (з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію), згідно якої встановлено, у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

04.02.2019 року КП «ЖКЄ «Вузівський» посвідчив складений акт про не проживання, згідно якого встановлено, що з моменту реєстрації, а саме: 17.06.2009 року по теперішній час ОСОБА_2 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не з`являється за вказаною адресою, предметів особистого вжитку та майна відповідача в квартирі також немає. До того ж всі витрати по комунальним платежам здійснює позивач, відповідач за комунальні платежі не сплачує.

Враховуючи той факт, що відповідач не проживає в квартирі, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав як власника.

Факт не проживання ОСОБА_2 у квартирі понад десяти років без поважних причин є підставою звернення до суду ОСОБА_1 за захистом своїх прав як власника.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України.

Позивачка надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.

При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 14.05.2007 року Управління житлово-комунального господарства та паливно- енергетичного комплексу Одеської міської ради видало свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яким посвідчило, що квартира належить на правах спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в рівних частках.

04.02.2019 року КП «ЖКЄ «Вузівський» видало довідку № 206 (з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію), згідно якої встановлено, у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

04.02.2019 року КП «ЖКЄ «Вузівський» посвідчив складений акт про не проживання, згідно якого встановлено, що з моменту реєстрації, а саме: 17.06.2009 року по теперішній час ОСОБА_2 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року «Про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації» правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).

Відповідно до абзацу 10 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності, на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 77, 81, 263-265, 273, 280-283, 288, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 30.05.2019 року

Суддя Коваленко О. Б.