ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2584/19 Справа № 461/408/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 ,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Ідея Банк» у серпні 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить звернути стягнення на предмет застави автомобіль CITROEN C4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі /кузова, рами/ VIN- НОМЕР_7 , реєстраційний НОМЕР_3 - шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним субєктом оціночної діяльності.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 квітня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти на купівлю транспортного засобу с визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов`язання за даним договором. Зобов`язання за договором було забезпечено договором застави транспортного засобу. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Позичальник свої обов`язки системно не виконував, у зв`язку з чим станом на 02 липня 2015 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору та у зв`язку з чим виникла необхідність захисту свого цивільного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами до ПАТ «Ідея Банк», в якому просить визнати укладений між сторонами кредитний договір недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_3 не отримував кредитні кошти в розмірі 115 637 грн.. Меморіальний ордер №910.14472 від 19 квітня 2012 року є неналежним доказом, оскільки в ньому відсутні підписи ОСОБА_5 та підпис особи банку, яка видавала ОСОБА_3 кредитні кошти. Зокрема, в меморіальному ордері не зазначено анкетних даних жодного співробітника банку. Підписи відповідальних осіб банку відсутні. Даний меморіальний ордер не відповідає інструкції Національного банку України, яким банк повинен доводити надання клієнту банка кредитних коштів. Посилався на те, що в ПАТ «Ідея банк» відсутні заява на видачу готівки, або заява на переказ коштів. Надані до суду Банком ПАТ «Ідея Банк», ксерокопії документів, таких як «Графік сплати ануїтентних платежів», «Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної ставки до кредитного договору №910.14472 від 18 квітня 2012 року станом на 19 квітня 2012 року не містять підпису ОСОБА_3 Надана суду ксерокопія кредитного договору №910.14472 від 18 квітня 2012 року, містить підпис ОСОБА_3 , який по формі виконання, значно відрізняється від підпису ОСОБА_3 На підставі вищезазначеного просить визнати кредитний договір №910.14472 від 19 квітня 2012 року - недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» задоволено частково. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №910.14472, укладеного між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_3 в розмірі 189 367,57 грн. на предмет застави автомобіль CITROEN C4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі /кузова, рами/ VIN- НОМЕР_7 шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі проводити всі необхідні дії в управлінні патрульної поліції в м. Дніпро Департаменту патрульної поліції та всіх інших установах отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати / виготовляти ключі / їх дублікати/, отримувати відомості про транспортний засіб, які пов`язані з продажем автомобіля. В іншій частині позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат /т.1 а.с. 152-154/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення згідно законодавства, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини на які заявник посилався у своєму зустрічному позові та відзивах на позов банку /т.1 а.с. 156-162/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

За вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 18 квітня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №910.14472, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 119 107,11грн. на купівлю транспортного засобу CITROEN C4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі /кузова, рами/ VIN- НОМЕР_7 , реєстраційний НОМЕР_3 .

Строк користування кредитними коштами за договором - до 18 квітня 2019 року.

За користування кредитом відповідач повинен був сплачувати річну змінювану процентну ставку, яка визначається відповідно до умов кредитного договору та станом на дату укладення договору становила 21,99 % річних.

Додатком №1 до кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів. Змінна частина ставки визначається станом на перше число кожного кварталу, як середнє за попередні 12 місяців на підставі щоденних звітів форми 350 за ці місяці, яка складається згідно Правил НБУ організації статистичної звітності.

Про підвищення процентної ставки Банк був зобовязаний повідомляти відповідача.

Також, при впровадженні процентної ставки Банк надає позичальнику новий графік рекомендованим листом без внесення змін до Кредитного договору. Повідомлення про зміну процентної ставки стає невідємною частиною кредитного договору.

Позивачем направлялися відповідні листи відповідачеві про підвищення відсоткової ставки в порядку та відповідно до умов Кредитного договору. В період з 18 березня 2013 року по 19 травня 2014 року процентна ставка становила 23,39 %, а з 19 травня 2014 року -26,99 %.

Відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 18 березня 2014 року, зважаючи на що заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 189 367,57 грн.

Виконання зобов`язання за кредитним договором забезпечено договором застави транспортного засобу CITROEN C4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі /кузова, рами/ VIN- НОМЕР_7 , реєстраційний НОМЕР_3 , який належить відповідачеві на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідач має заборгованість за кредитним договором станом на 02 липня 2015 року в сумі 189 367,57 грн., яка складається з наступного: основний борг 91 133,18 грн., прострочений борг -10 989,07 грн., прострочені проценти -33 885,59 грн., строкові проценти -1 057,19 грн.; нарахована комісія - 0 грн., прострочена комісія - 0 грн., пеня - 51 299,12 грн., віндикаційні витрати - 0 грн., дебіторська заборгованість - 100,42 грн., інші штрафні санкції - 0 грн., що підтверджується розрахунком ПАТ «Ідея Банк». Останній платіж відповідачем здійснено 18 березня 2014 року.

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином.

Частиною першої статті 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не виконувались умови кредитного договору, в зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення отриманих відповідачем кредитних коштів шляхом звернення стягнення на предмет застави. Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині вилучення та передачу предмета застави заставодержателю суд прийшов до висновку, що дані вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та доводів апеляційної скарги відносно недійсності кредитного договору колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані тим, що заявник не отримував кредитні кошти за спірним кредитним договором, та надані банки докази не підтверджують обставин надання коштів позичальнику, оскільки на більшість з них відсутній підпис заявника.

Під час апеляційного розгляду даної справи ухвалою суду було призначено судову почеркознавчу експертизу, для виконання якої ОСОБА_3 були поставлені питання експерту.

Відповідно до висновку старшого судового експерту №5071-18 від 23 жовтня 2018 року судом встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 в графі "Підпис" у кредитній заяві від 18 квітня 2012 року, в графі "Позичальник" у згоді фізичної особи-суб`єкта кредитної історії від 18 квітня 2012 року, в графі "Позичальник" у довідці повідомлення/письмової згоди клієнта банку від 18 квітня 2012 року, в графах "Підпис власника рахунку" та "Підпис" у заяві на відкриття поточного рахунку № НОМЕР_4 ПАТ «Ідея Банк» від 18 квітня 2012 року, в графі "Зразок підпису власника рахунку" у картці із зразками підписів, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Однак, вищенаведені документи не містять істотних умов щодо кредитних зобов`язань позичальника перед банком, тоді як дійсність підпису на кредитному договорі та договорі застави відповідачем не заявлялось.

Щодо доводів про неотримання позичальником грошових коштів за кредитним договором колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до умов кредитного договору грошові кошти позичальнику надаються для придбання транспортного засобу CITROEN C4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі /кузова, рами/ VIN- НОМЕР_7 , реєстраційний НОМЕР_3 . Тобто, договором визначено на придбання якого саме автомобілю було надано кошти.

Розділом 5 договору передбачено, що кошти у сумі 115 637 грн. перераховуються банком на поточний рахунок ТОВ "АІС Автоцентр Дніпро" та у сумі 3 470,11 грн. на поточний рахунок ЗАТ "СК Уніка Життя" за страхування життя позичальника, тобто умовами договору передбачено, що кредит надається позичальнику шляхом перерахування коштів на відповідні рахунки для придбання транспортного засобу, а не видачі готівки.

За умовами договору застави транспортного засобу № 910.14472 від 31 травня 2012 року предметом застави є автомобіль CITROEN C4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі /кузова, рами/ VIN- НОМЕР_7 , реєстраційний НОМЕР_3 , який належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого РП РЕР 2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 18 квітня 2012 року. Отже, траспортний засіб, який було зазначено у кредитному договорі було придбано позичальником в один день з його укладанням, таким чином колегія суддів приходить до висновку що спірний автомобіль було придбано за кредитні кошти, отримані за спірним кредитним договором. З огляду на наведене доводи ОСОБА_3 щодо неотримання коштів за кредитним договором колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Крім того, районним судом було встановлено часткове погашення позичальником виниклої заборгованості за кредитним договором, що також свідчить про отримання кредиту за договором.

Таким чином, колегія суддів виходить з того, що при укладені цього договору сторони узгодили всі його істотні умови. ОСОБА_3 особистим підписом засвідчив, що ознайомився з умовами кредитування, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Виконання Банком зазначених умов підтверджено відповідачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору. На момент укладення кредитного договору відповідач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов`язки за договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 і 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частинами 1 - 3, 5 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.215 ЦК України та згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п.п. 8, 14, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року кредитний договір може бути визнаний недійсним в зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам законодавства України.

Дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 не навів підстав, визначених законом щодо недійсності правочинів.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про в задоволення заявлених позовних вимог.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров