Справа № 487/408/18
Провадження № 2/487/123/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2019 року м. Миколаїв Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участі секретаря Ігнатьєва А.О., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що 28.07.2006року між нею та відповідачем був укладений шлюб. В період шлюбу 27.10.2008року за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу №5798 ними набуто нерухоме майно двокімнатна квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1 . За такого вважає зазначену квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Через те, що вона з відповідачем не може досягнути згоди щодо порядку поділу цього нерухомого майна і віповідач не хоче їй сплачувати половину вартості вартири та не бажає отримувати кошти за свою половину квартири, просить суд здійснити поділ спільного майна пожружжя, виділивши у власність їй та відповідачу по 1/2 частииі квартири.

Ухвалою від 30.01.2018 року відкрито провадження у справі.

27 лютого 2018 року відповідач надав до суду відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити в зв`язку з тим, що долі в спільному майні були визначені та позов не має під собою обгрунтування.

16 жовтня 2018 року позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову в якій зазначила, що якщо частки співвласників квартири не можуть бути виділені в натурі, а відповідач використовує квартиру повністю, то позивачка не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Посилаючись на ст. ст. 358, 364 ЦК України просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 у сумі 378420 гривень, а також визнати за відповідачем право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_2 .

25 жовтня 2018 року відповідач надав до суду відзив на заяву про зміну предмету позову, в якій зазначив, що домовленості із позивачем про сплату їй грошової компенсації вартості частки її квартири не досягнуто та просив в позові відмовити через необгрунтованість.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, в подальшому подала до суду заяву, в якій просила справу слухати без її участі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, в подальшому подав до суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

28 липня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за актовим записом № 723.

27 жовтня 2008 року сторонами відповідно до договору купівлі-продажу було придбано у рівних частках, тобто по 1/2 частці кожним, двокімнатну квартиру за АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є. за реєстровим № 5798.

Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по 1/2 частини квартири за АДРЕСА_2 , кожний.

Згідно до звіту про оцінку майна, виконаного ФОП ОСОБА_3 , станом на 29.12.2017року оціночка (ринкова) вартість спірної квартири становить 756841,00грн.

Відповідно до довідки Госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці Миколаївської облспоживспілки від 22.01.2018року за №5 в квартирі проживають та зареєстровані позивач ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Крім того, 30 березня 2016 року при розгляді справи № 6-2811цс15 Верховний суд України висловив правову позицію, в якій роз`яснив наступне.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбаченихстаттею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки позивачем не доведено неможливості спільного володіння та користування з відповідачем спірною квартирою та неможливість виділу часток внатурі, не доведено спроможність відповідача виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за нею права власності на спільне майно та те, що виплата такої компенсації не становитиме це для нього надмірний тягар, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом припинення права власності на частку майна відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя : Павлова Ж.П.