Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1519/17 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 23 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 288/1519/17 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьман Самойлович-Агро» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьман Самойлович-Агро» на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Рудник М.І. в смт Попільня Житомирської області

в с т а н о в и в :

У грудні 2917 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, він набув право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 3,6990 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території села Ходорків, Попільнянського району, Житомирської області та має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Право власності на земельну ділянку посвідчується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.08.2017 року.

Після оформлення права власності на земельну ділянку позивач дізнався, що земельна ділянка обробляється ТОВ «Гетьман Самойлович - Агро», на підставі договору оренди землі від 08.04.2011 року, укладеного між товариством та покійною матір'ю позивача, який зареєстрований відділом Держкомзему у Попільнянському районі Житомирської області 12.07.2011 року за № 00555. Копію договору позивач отримав у конторі відповідача.

Дослідивши вказаний договір позивач виявив, що підпис на ньому не належить його матері - ОСОБА_3, яка була власником земельної ділянки на час укладення договору.

Позивач вважає, що вказаний вище договір оренди землі є недійсним, так як було відсутнє волевиявлення його матері щодо передачі у оренду земельної ділянки.

З урахуванням вищевикладеного просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,6990 га, кадастровий номер № НОМЕР_1, укладений 08.04.2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Гетьман Самойлович - Агро», зареєстрований 12.07.2011 року у відділі Держкомзему у Попільнянському районі Житомирської області за № 00555.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,6990 га, кадастровий номер № НОМЕР_1, укладений 08.04.2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Гетьман Самойлович - Агро», зареєстрований 12.07.2011 року у відділі Держкомзему у Попільнянському районі Житомирської області за № 00555. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції ТОВ «Гетьман Самойлович - Агро» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. При цьому посилається на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована недоведеністю обставин, що є підставою для визнання договору оренди недійсним, зокрема, суд не дав належної оцінки висновку судово-почеркознавчої експертизи, не врахував порушення вимог чинного законодавства при проведенні експертизи, що свідчить про те, що цей доказ є неналежним та недопустимим. Також вважає, що позивач пропустив позовну давність звернення до суду з відповідним позовом, оскільки мати позивача регулярно отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою, з моменту укладення договору жодним чином не зверталась у будь-якій формі до ТОВ «Гетьман Самойлович - Агро» з вимогою чи претензією стосовно розірвання чи визнання недійсним договору оренди, а тому строк позовної давності сплив 08.04.2014 р. Разом з тим, позивач із заявою звернувся лише в грудні 2017 року і клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності до суду не подавав.

Правом на подачу відзиву позивач не скористався.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 серпня 2017 року набув права власності на земельну ділянку, що розташована на території села Ходорків, Попільнянського району, Житомирської області, площею 3,6990 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЖТ № 086624, виданого 31 січня 2005 року Попільнянською райдержадміністрацією, Попільнянського району, Житомирської області належала спадкодавцю - ОСОБА_3

Згідно Витягу з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та про реєстрацію права власності, сформованого 16.08.2017 року Попільнянською державною нотаріальною конторою Житомирської області, земельна ділянка, площею 3,699 га, кадастровий номер № НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, належить на праві власності позивачу ОСОБА_2.

Зі змісту договору оренди землі укладеного 08 квітня 2011 року слідує, що ОСОБА_3 (орендодавець) надала, а ТОВ «Гетьман Самойлович - Агро» (орендар) прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 3,6990 га, сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Ходорківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області. Зазначено також, що договір укладено на 10 років, орендна плата виплачується орендарем за всю орендовану земельну ділянку у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної у п. 5 Договору і становить 17 932 гривні 00 копійок.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1/3-180 від 09.07.2018 року Житомирського НДЕКЦ МВС України встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у графі «За Орендодавця» договору оренди землі від 08.04.2011 р., який укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Гетьман Самойлович-Агро», виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

За правилами ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У ст. 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами ст. 13 даного Закону вказано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, як передбачено у частині першій ст. 215 ЦК України.

Разом з тим у частині першій ст. 236 ЦК України зазначено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 Верховний Суд України зробив висновок, що судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення орендодавця, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

При вирішенні даного спору, суд першої інстанцій на підставі наданих сторонами доказів, яким надав оцінку відповідно до статті 89 ЦПК України, встановив, що підпис від імені ОСОБА_3 у договорі оренди землі від 08 квітня 2011 року, який міститься в графі «За Орендодавця», виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою та зробив обґрунтований висновок про недійсність договору оренди земельної ділянки на підставі статей 203, 215 ЦК України, оскільки він не підписаний орендодавцем, а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення сторони правочину.

Твердження у апеляційний скарзі про те, що висновок експертизи № 1/3-180 від 09.07.2018 року є неналежним та недопустимим доказом через те, що експерт під час проведення експертизи не використовував надані судом вільні зразки підписів ОСОБА_3, які містяться у відомостях про виплату пенсій, соціальних допомог № 13/1817 за грудень 2015р. - серпень 2016 р., № 14/1820 за вересень - листопад 2016 р. та у довіреності від 10.10.2013р. є безпідставними, оскільки неприйняття вказаних зразків підпису експертом належним чином мотивовано і дана обставина не призвела до неможливості провести дану почеркознавчу експертизу. Даний висновок колегія суддів визнає обґрунтованим, таким що не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумніву в його правильності та вважає належним, допустимим, достовірним доказом на підтвердження вимог позивача. Правом заявити клопотання про проведення повторної експертизи, представник відповідача не скористався. Крім того, це є висновок експерта, проведений за ухвалою суду, особою, яка має кваліфікацію судового експерта та попереджена судом про кримінальну відповідальність (а.с.89-94).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустив позовну давність, оскільки мати позивача регулярно отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою, з моменту укладення договору жодним чином не зверталась у будь-якій формі до ТОВ «Гетьман Самойлович - Агро» з вимогою чи претензією стосовно розірвання чи визнання недійсним договору оренди, а тому строк позовної давності необхідно обраховувати з моменту укладення договору 08 квітня 2011 року, тоді як до суду позивач звернувся лише 26 грудня 2017 року, є безпідставним.

Верховний Суд України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 зробив висновок, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суди також установили, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у вересні 2013 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Посилання орендаря ТОВ «Агрофірма «Вісла» на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, суди апеляційної та касаційної інстанцій обґрунтовано визнали таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем орендодавця та не є особою, яка укладала договір. Мати позивача не підписувала спірний договір оренди землі, а позивач дізнався про порушення свого права тільки після отримання свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, лише в серпні 2017 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу позовної давності.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивач звернувся до суду із позовом у межах позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьман Самойлович-Агро» залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий Судді