ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2571/18 Номер провадження 22-ц/814/1510/19Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

суддів Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2019 року, постановлене суддею Городівським О.А.(повний текст складено 04 березня 2019 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування частки квартири,

в с т а н о в и в:

15.11.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання укладеного 30.04.2017 між ними договору дарування 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 . В обгрунтування позову посилався на те, що після укладення договору проживав у цій квартирі, яка була єдиним його житлом, знявся із реєстрації за місцем проживання у зв`язку з необхідністю тимчасового виїзду до сестри в Російську Федерацію, де перебував у період з 19.09.2017 по 30.12.2017. Після повернення в Україну відповідачка не впустила його у спірну квартиру та з 15.01.2018 взятий на облік як бездомна особа. Оскільки вважає, що за ним зберігається право на проживання у зазначеній квартирі, а дії відповідача створюють загрозу безповоротної втрати дарунка, тому наявні підстави для розірвання договору дарування на підставі ч.ч.2,4,5 ст.727 ЦК України.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.02.2019 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , укладеного 30.04.2017, відмовлено в повному обсязі.

Рішення вмотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що обдаровуваний створює загрозу втрати дарунка та, що цей дарунок має для дарувальника велику немайнову цінність. Позивачем не доведено порушення його прав як дарувальника за договором дарування. Його дії, як дарувальника, були добровільними, послідовними та спрямованими на настання правових наслідків, які забезпечили б можливість виїзду до Російської Федерації на постійне проживання.

Позивач не погодився з рішенням та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначав про те, що вимушено знявся з реєстрації з місця проживання у м .Миргороді , оскільки на прохання сестри, у якої хворів чоловік, 17.09.2017 поїхав до неї в Ростовську область. Наміру на виїзд на постійне місце проживання до Російської Федерації не мав.

Вважає, що оскільки тимчасово був відсутнім у спірному житлі, право користування цим житлом у нього зберігається згідно ст.ст.64,71,163 ЖК України, а тому, зважаючи, що іншого житла він не має, його виселення є незаконним.

Посилається на те, що дії відповідача створюють загрозу безповоротної втрати дарунка, що є підставою для розірвання договору дарування.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Судом установлено та не оспорюється сторонами, що згідно договору дарування від 13.04.2017, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М. по р.№513, ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 ./а.с.14-15/

Право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано 13.04.2017 за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно./а.с.16/

Згідно відмітки у паспорті на ім`я позивача від був знятий з реєстрації у спірному житлі 03.08.2017 та перебував на території Російської Федерації, де йому було надано дозвіл на тимчасове проживання з 01.12.2017 до 21.12.2017 та він був зареєстрований по АДРЕСА_4 ./а.с.5-6,18//

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з недоведеності порушення прав позивача як дарувальника за договором дарування та відсутності доказів створення обдарованим загрози безповоротної втрати дарунку і, що цей дарунок має для дарувальника велику немайнову цінність.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність цих висновків не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів на власну користь.

Доводи апеляційної скарги щодо вимушеності зняття з реєстрації за місцем проживання у м.Миргороді на прохання сестри, в якої хворів чоловік, та виїзду 17.09.2017 до неї в Ростовську область без наміру виїзду на постійне місце проживання до Російської Федерації, - апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки ці доводи не спростовують факт добровільності вчинення ним договору дарування частки квартири відповідачу.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст.717 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, що посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка ( ч.ч.1,4 ст.722 ЦК України).

З огляду на встановлені обставини та викладені норми необхідно зробити висновок, що оспорюваний договір відповідає передбаченим ст.203 ЦК України загальним вимогам для чинності правочину: особа, яка вчиняє правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі; правочин вчинений у формі, встановленій законом; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на норми ст.ст.64,71,163 ЖК України щодо тимчасової відсутності позивача у спірному житлі та збереження за ним права користування квартирою, так як іншого житла він не має, колегією суддів визнаються неспроможними. Зазначені норми житлового права не поширюються на спірні правовідносини. Договір дарування є безоплатний, направлений на безповоротне припинення права власності у дарувальника і виникнення права власності в обдарованої особи. Характерною ознакою договору дарування є його безоплатність, тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи зустрічних дій майнового або немайнового характеру. Здійснивши дарування квартири на користь відповідача, позивач добровільно його передав обдарованому, знявшись з реєстрації та припинивши своє право як власності, так і користування цим житлом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що дії відповідача створюють загрозу безповоротної втрати дарунка, що є підставою для розірвання договору дарування, апеляційний суд визнає надуманими та не підтвердженими жодним належним і допустимим доказом.

Відповідно до ч.2 ст.727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Позивачем не доведено ні те, що дарунок - 1/4 частина квартири має для нього велику немайнову цінність, ні те, що відповідач створює загрозу втрати цього дарунку. Подарована частка квартири є нерухомістю, яка має певну матеріальну цінність, а не немайнову, як передбачено у наведеній нормі цивільного права. Посилання позивача на немайнову цінність дарунка, як єдиного для нього житла, не заслуговує на увагу, оскільки позивач при укладенні договору дарування цього єдиного для нього житла діяв добровільно, розумів значення своїх дій, що підтверджується змістом договору.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду - без змін

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.05.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця