Справа № 350/939/17
Провадження № 22-ц/4808/607/19
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю ОСОБА_1 його представника адвоката Калинія Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ПрАТ «Українська СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 14 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Бейко А.М. в смт. Рожнятів, повний текст якого складено 25 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що йому належить на праві власності домоволодіння та земельна ділянка по АДРЕСА_1 . Згідно технічної документації із землеустрою з північної сторони його земельної ділянки облаштовано заїзд до земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При облаштуванні огорожі вказаної земельної ділянки з північної сторони ним відступлено 1.11 м. від краю ділянки, тобто розширено спільний заїзд до 3,45 м. у найвужчому місці та 3,66 м при в"їзді із вулиці Вагилевича. Однак відповідач та його родичі не згідні з шириною дороги, оскільки вважають, що обмежений проїзд для грузового транспорту до їхньої земельної ділянки. 05 травня 2017 року за участю земельної комісії Ясенської сільської ради вирішувався спір між сторонами щодо вільного проїзду по вказаній дорозі, внаслідок чого ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ 66, умисно зачепив електричну опору, пошкодив дерев`яний паркан з бетонним стовпом зі сторони сусідки ОСОБА_5 , довжиною 7 м., та порушив попередньо забетонований ним металічний стовп. Протиправні дії відповідача були умисними, здійснені з особливою зухвалістю та явною неповагою до нього та суспільних інтересів у цілому. Таким чином, вищевказані протиправні дії завдали йому моральних страждань. Посилаючись на те, що протиправними діями ОСОБА_2 було завдано матеріальної шкоди просив стягнути з останнього на його користь 1882 гривні відшкодування матеріальної шкоди, 5000 гривень відшкодуваня моральної шкоди та судові витрати по справі.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 02 серпня 2017 року залучено по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ПрАТ «Українську страхову компанію «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Рішенням Рожнятівського районного суду від 14 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ПрАТ «Українська СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1382 грн матеріальних збитків, 1000 грн моральної шкоди та 960 грн судових витрат. В решті позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, позивач порушив правила добросусідства при приватизації своєї земельної ділянки, оскільки межі земельної ділянки не погоджувались з сусідами. Про наміри обгородити земельну ділянку з північної сторони, де згідно технічної документації зі землеустрою межує з земельною ділянкою ОСОБА_3 не повідомляв останнього. Виготовивши технічну документацію ОСОБА_1 зменшив ширину існуючого заїзду до земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 2,55 м, що суперечить встановленим державним будівельним нормам згідно яких мінімальна ширина заїзду повинна становити не менше ніж 3,5 м. Крім того, договорами дарування від 04 травня 2017 року підтверджено факт права власності домоволодіння та земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Однак доказів того, що ОСОБА_1 є власником дерев`яної огорожі і бетонного стовпа і як власник мав право на стягнення матеріальної та моральної шкоди ним не надано. Водночас, згідно пояснень ОСОБА_5 , які надавались 05 травня 2017 року начальнику сектору 33 реагування патрульної поліції Рожнятівського відділення ВПГУНП дерев`яна огорожа і бетонний стовп по вул. Вагилевича, 25 с. Ясінь Рожнятівського району належить ОСОБА_5 Вказує, що складений кошторис на ремонт огорожі не відповідає дійсній вартості робіт, оскільки передбачає облаштування залізобетонних стовпчиків для дерев`яної огорожі. ОСОБА_1 не обгрунтовано розмір моральної шкоди та як саме пошкодження металевих стовпів вплинуло на стан його здоров`я та звичайний спосіб життя.

22 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав відзив, в якому вказує, що письмовими доказами та показаннями свідків встановлено належність йому на праві власності паркану по вул. Вагилевича с.Ясень Рожнятівського району. Протиправнини діями ОСОБА_2 завдано йому матеріальної шкоди на суму 1382 грн, що підтверджено відповідним кошторисом.Крім матеріальних збитків, він зазнав і моральні страждання, оскільки дії відповідача під час пошкодження паркану були демонстративними, супроводжувались викриками нецензурними словами в його бік та членів його сім`ї. Тому вважає обгрунтованим стягнення 1000 грн моральної шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що пизивач є власником будинковолодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Актом земельно-узгоджувальної комісії від 05.05.2017 року підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 вантажним автомобілем умисно зачепив електричну опору, пошкодив дерев`яний паркан з бетонним стовпом довжиною 7м та порушив забетонований металевий стовп. Зведеним кошторисом підтверджено, що вартість капітального ремонту та відновлення огорожі складає 1382 грн, тому дану суму слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача. Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. відшкодування моральної шкоди, оскільки неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди і саме такий розмір заподіяної шкоди є обґрунтований, відповідає засадами розумності та справедливості.

Висновок суду в основному відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що згідно договору дарування домоволодіння від 04 травня 2017 року та договору дарування земельної ділянки від 04 травня 2017 року ОСОБА_1 належить будинковолодіння та земельна ділянка по АДРЕСА_1 , (а.с.6-7)

Згідно акту земельно-узгоджувальної комісії від 05 травня 2017 року відповідач ОСОБА_2 вантажним автомобілем умисно зачепив електричну опору, пошкодив дерев`яний паркан з бетонним стовпом довжиною 7м та порушив забетонований металевий стовп.

Згідно постанови Рожнятівського районного суду від 13 червня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 05 травня 2017 року о 10.45 год. у с.Ясень Рожнятіського району керуючи автомобілем «ГАЗ 66», д.н. НОМЕР_1 , здійснюючи поворот праворуч, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу в результаті чого допустив наїзд на металевий стовп, електричну опору, дерев`яну огорожу, що спричинило пошкодження транспортного засобу та зазначених металевого стовпчика, електричної опори та дерев`яної огорожі, і будучи причетним до ДТП залишив місце вчинення ДТП. (а.с.17).

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

У правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди. Установлено, що ОСОБА_2 не довів відсутності своєї вини чи причетність інших осіб до заподіяння шкоди, позивач навпаки довів протиправність дій відповідача щодо пошкодження майна, розмір шкоди і причинний зв`язок між ними.

Зведеним локальним кошторисом на будівельні роботи №2-1-1 підтверджено, що вартість капітального ремонту та відновлення огорожі належної позивачу складає 1382 грн (а.с.10-16).

Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Разом з тим, встанолюючи вартість закподіяної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що сам металевий стовпчик для встановлення огорожі вартістю 299,99 грн не пошкоджений і знаходиться у ОСОБА_1 , що ним не заперечується, у ватість заподіяної шкоди враховано кошторисний прибуток у розмірі 50 грн, вартість на покриття адміністративних витрат будівельних організацій у розмірі 23 грн та 230 грн податок на додану вартість за відсутністю у матеріалах справи доказів про сплату приватним підприємством «Олвір» податку на додану вартість та не звернуто увагу, що кошторис складався на капітальний ремонт, відновлення огорожі в той час як мало місце часткове пошкодження встановленого одного металевого стовпчика.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що присуджена у відшкодування матеріальна шкода пілягає зменшенню з 1382 грн до 779 грн (1382 - 603 грн).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно ч.1,п.3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року N 15-рп/2004).

Судом в судовому засіданні встановленою, що поведінка відповідача ОСОБА_2 була протиправною, внаслідок вказаної протиправної поведінки позивачу завдано майнову та моральну шкоду. Моральна шкода, задана позивачу, полягала у душевних стражданнях останнього внаслідок пошкодження його майна. Тому моральна шкода підлягає стягненню з відповідача.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховував вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення можливостей позивача, ступінь вини особи, яка завдала шкоду, прийшов правильного висновку стягнувши з відповідача 1000 грн на користь позивача у відшкодування моральної шкоди.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач порушив правила добросусідства при приватизації своєї земельної ділянки, так як межі земельної ділянки не погоджувались з сусідами, оскільки ним не приватизовувалась земельна ділянка, а набута у власність на підставі договору дарування.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача відшкодування матеріальна шкода пілягає зменшенню з 1382 грн до 779 грн (1382 - 603 грн ).

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Рожнятівського районного суду від 14 лютого 2019 року змінити та зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди з 1382 грн до 779 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 29 травня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський