ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про поновлення строку на апеляційне оскарження,

відкриття апеляційного провадження

19 лютого 2019 року м. Херсон

номер справи: 766/15348/17

номер провадження: 22-ц/819/78/19

Херсонський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Пузанової Л.В., розглянувши матеріали відновленого втраченого провадження в справі за позовом ОСОБА_2, від імені якого діяла ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, від імені якої діє адвокат Ігнатов Дмитро Іванович, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 травня 2008 року,

встановив:

26 травня 2008 року Комсомольський районний суд м. Херсона ухвалив рішення, на яке 03 серпня 2017 року ОСОБА_5, від імені якої діє адвокат Ігнатов Дмитро Іванович,після закінчення установленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій порушила питання про поновлення цього строку як такого, що пропущений з поважних причин.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, який закінчився 05 червня 2008 року, ОСОБА_5 послалась на ту обставину, що про порушення своїх прав та про розгляд справи судом дізналась у 2016 році у зв'язку із вчиненням новими власниками дій щодо реєстрації права власності на належну їй квартиру.

Участі у розгляді справи вона не приймала, копію позовної заяви не отримувала і заяви про розгляд справи у її відсутність, як про це зазначено у рішенні суду, не писала, оскільки на той час проживала і зараз постійно проживає на території Російської Федерації. Спірну квартиру вважала місцем свого проживання.

Копію оскаржуваного рішення, яка їй судом не направлялась, отримав її представник у приміщенні суду 25 липня 2017 року.

Відповідно до статті 294 ЦПК України 2004 року в редакції, що діяла на час ухвалення судового рішення, заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Аналогічні положення щодо наслідків подання апеляційної скарги після закінчення установлених законом строків містяться в статті 357 ЦПК України 2017 року.

Крім того, частиною другою статті 358 ЦПК України 2017 року передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім, зокрема, випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечить рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного ст.8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, яка регламентує принцип верховенства права у цивільному судочинстві, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykhv. Ryssia»). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

У підтвердження тієї обставини, що у ОСОБА_5 після 26.05.2008 року не було підстав вважати, що житло вибуло із її власності та вона не була обізнаною з приводу порушеної за заявою ОСОБА_2 цивільної справи, представником ОСОБА_5 надано копію відривної частини бланку повідомлення про підтвердження проживання іноземного громадянина чи особи без громадянства на території Російської Федерації, яка свідчить про отримання нею дозволу на тимчасове проживання в Російській Федерації 14 лютого 2008 року; копію довідки про склад сім'ї, видану ТОВ «Шумен» 08.06.2010 року, із якої вбачається, що станом на червень 2010 року вона разом з чоловіком ОСОБА_4 була зареєстрована у спірній квартирі, а також інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, згідно з якою реєстрація прав власності нового власника на спірну квартиру у наведеному реєстрі відбулася 15.02.2016року.

Наведені докази, зважаючи на час отримання дозволу на тимчасове проживання (14.02.2008року) та час звернення позивача до суду (січень 2008 року), суд апеляційної інстанції оцінює як такі, що в повній мірі не спростовують інформацію, викладену в рішенні суду щодо визнання ОСОБА_5 позову та подання відповідної заяви про розгляд справи у її відсутність та незаперечно не підтверджують факт володіння останньою майном у спірний період і вважає, що участь заявника у судовому процесі, подання нею відповідної заяви можна підтвердити або спростувати лише шляхом дослідження наведених вище заяв та надісланих судом на її адресу судових повісток і процесуальних документів.

Однак в порушення визначеного наказами Державної судової адміністрації України від 06.01.2006 року №2 та від 11.02.2010 року №22 строку зберігання (20 та 75 років відповідно) дана цивільна справа знищена судом, а наведена в рішенні Комсомольського районного суду м.Херсона від 26 травня 2008 року заява ОСОБА_5 про визнання позову та розгляд справи у її відсутність ухвалою Херсонського міського суду від 16.01.2018 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 22.11.2018 року не відновлена.

Наведені обставини, наявність яких знаходиться поза волею ОСОБА_5, а також відсутність до 15.02.2016 року відомостей щодо реєстрації права власності на спірне майно новим власником, апеляційний суд вважає такими, що підтверджують доводи ОСОБА_5 про те, що вона не була повідомлена про розгляд справи судом, в той час, як суд ухвалив рішення про її права на житлове приміщення.

При цьому жодна із обставин не вказує на те, що ОСОБА_5 могла до моменту реєстрації новим власником права на спірне нерухоме майно дізнатися про припинення свого права власності на нього та вчинити необхідні процесуальні дії щодо оскарження ухваленого в даній справі судового рішення.

Таким чином, керуючись визначеним статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, а також принципом верховенства права, одним із аспектів якого є забезпечення рівності прав сторін у судовому процесі, в тому числі права на перегляд справи та оскарження судового рішення, і зважаючи, що законність припинення права власності заявника на житлове приміщення, яке відбулося в судовому порядку, перевірити в інший спосіб, ніж шляхом оскарження судового рішення неможливо і лише так можна забезпечити рівновагу між інтересами сторін у спірних правовідносинах, апеляційний суд вважає, що внаслідок поновлення строку на апеляційне оскарження в даному випадку не буде порушено принцип правової визначеності та остаточності судового рішення, а метою звернення ОСОБА_5 з апеляційною скаргою не є повторне слухання справи.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає за необхідне для забезпечення права ОСОБА_5 на справедливий суд, яке в даній справі переважає над принципом остаточності судового рішення, причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнати поважними та поновити його із зазначених підстав.

У зв'язку із поновленням судом строку на апеляційне оскарження відповідно до положень ч. 4 ст. 359 ЦПК України дію оскаржуваного рішення слід зупинити.

Отже, недоліки апеляційної скарги усунуто, підстав для повернення скарги, залишення скарги без руху або повернення справи до суду першої інстанції не вбачається, апеляційне провадження відповідно до статті 359 ЦПК України підлягає відкриттю.

Керуючись статтями 127, 352, 354, 359 ЦПК України, суд

ухвалив:

Поновити ОСОБА_5, від імені якої діє адвокат Ігнатов Дмитро Іванович, строк на апеляційне оскарження рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 травня 2008 року.

Відкрити апеляційне провадження у справі.

Зупинити дію рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 травня 2008 року.

Скаржнику надіслати копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, а іншим учасникам справи разом із копією ухвали про відкриття провадження надіслати копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Для реалізації учасниками справи права на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі встановити строк у сім днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та роз'яснити, що відзив повинен відповідати вимогам ст. 360 ЦПК України і до нього мають додаватися докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду Л.В.Пузанова