ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Роман Васильович , старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявський Олександра Анатолійович, акціонерне товариство "УкрСоцбанк", на постанову про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 25 вересня 2018 року та постанову про відновлення виконавчого провадження від 25 вересня 2018 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із уточненою, на підставі ухвали суду від 18 жовтня 2018 року, скаргою на постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. (далі - начальник ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України) про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 25 вересня 2018 року та постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А. (далі - старший державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України) про відновлення виконавчого провадження від 25 вересня 2018 року, мотивуючи її тим, що вказані постанови були прийняті з порушенням норм законодавства.

Зазначав, що дії, які полягли в прийняті оскаржуваних ним постанов, порушують його права.

Посилаючись на те, що начальник ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України не мав права проводити перевірку матеріалів виконавчого провадження, а старший державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України не мав права відновлювати виконавче провадження, поновлювати чинність арештів майна боржника та відновлювати встановлене обмеження у праві виїзду за межі України, а тому просив суд скаргу задовольнити та визнати протиправною та скасувати постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 25 вересня 2018 року та постанову старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про відновлення виконавчого провадження від 25 вересня 2018 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали, якою його скаргу задовольнити, зазначаючи, що ухвала винесена з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ним у повній мірі доведено порушення його прав діями ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, а суд першої інстанції безпідставно не взяв це до уваги, крім того допустив порушення норм процесуального права.

01 лютого 2019 року Департамент ДВС Міністерства юстиції України надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, наголошували на тому, що оскаржуваними постановами права скаржника не порушуються, а вони прийняті з дотриманням норм законодавства та направлені виключно на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Акціонерне товариство "УкрСоцбанк" (далі - АТ "УкрСоцбанк") 11 лютого 2019 року надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просили залишити її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, наголошували на тому, що ОСОБА_1 є боржником на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, та за яким було видано виконавчий лист, що перебував на виконанні ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 вчиняв дії направлені на затягування виконання рішення суду та ухилявся від його виконання, ними були подані відповідні скарги на дії ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та саме на підставі цих скарг були прийняті оскаржувані ОСОБА_1 . постанови, які є законним та обґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №51658513 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСоцбанк" (назва якого наразі змінена на АТ "УкрСоцбанк") заборгованості по кредитному договору №126-СВ від 03 вересня 2010 року в розмірі 78.985.831 грн.59 коп., 1.570.766 доларів США 01 центи на підставі виконавчого листа Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська №201/12347/15ц, виданого 03 червня 2016 року (т.1 а.с.73-74,86-87)

Постановою ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 14 липня 2016 року був накладений арешт на майно боржника та оголошена заборона на його відчуження (т.1 а.с.82-83).

Постановою головного державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Банк А.А. від 04 вересня 2017 року описано та арештовано майно боржника ОСОБА_1 (т.2 а.с.20-22).

Постановою ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 30 листопада 2017 року був накладений арешт на кошти боржника ОСОБА_1 (т.2 а.с.73-75).

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 06 жовтня 2016 року було відмовлено у задоволенні подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 (т.1 а.с.201-203).

Разом з тим, в Єдиному державному реєстрі судових рішень по справі 757/49197/16-ц (реєстраційні номери рішень 62191070, 64563902, НОМЕР_1 ) містяться ухвала Печерського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, ухвала апеляційного суду м.Києва від 07 лютого 2017 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2017 року про відмову у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1

08 лютого 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська була задоволена заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №201/12347/15ц про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №126-СВ від 03 вересня 2010 року таким, що не підлягає виконанню (т.1 а.с.182-184).

13 березня 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було подане клопотання про закриття виконавчого провадження, оскільки ухвала суду від 08 лютого 2018 року набрала законної сили (т.2 а.с.186-188).

Постановою від 20 березня 2018 року було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №201/12347/15ц, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська, та припинено чинність арештів, скасовані інші заходи примусового виконання рішення та знято тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України (т.2 а.с.197).

05 квітня 2018 року та 19 квітня 2018 року на ім`я начальника Клименко Р.В. представником АТ «Укрсоцбанк» були подані скарги, в яких банк, відповідно до положень ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 20 березня 2018 року та поновити арешт і тимчасове обмеження божника ОСОБА_1 через те, що вона винесена на підставі ухвали суду, що не набрала законної сили, на підтвердження чого була надана ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року про призначення апеляційної скарги АТ «Укрсоцбанк» на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року (т.2 а.с.222).

Ухвала Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року двічі оскаржувалась в апеляційному порядку.

Вперше скаргу АТ "Укрсоцбанк" було подано 27 лютого 2018 року та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року скарга повернута на підставі п.1 ч.5 ст.357 ЦПК України (т.3 а.с.118), після чого 12 березня 2018 року справа повернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська і 12 березня 2018 року представником ОСОБА_3 була отримана копія ухвали суду від 08 лютого 2018 року з позначкою про набрання ухвалою законної сили 06 березня 2018 року (т.3 а.с.121).

Вдруге апеляційним судом Дніпропетровської області 14 березня 2018 року були витребувані матеріали цивільної справи №201/12347/15ц, оскільки 26 лютого 2018 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга банку, яка ухвалою від 05 березня 2018 року була залишена без руху, а ухвалою від 20 березня 2018 року відкрито апеляційне провадження (т.3 а.с.137,141).

25 липня 2018 року постановою апеляційного суду Дніпропетровської області ухвала Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року скасована та в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження та про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

25 вересня 2018 року начальником ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України була винесена постанова про перевірку матеріалів виконавчого провадження №51658513 на підставі скарги АТ «Укрсоцбанку» від 19 квітня 2018 року, за результатами якої скасована постанова про закінчення виконавчого провадження від 20 березня 2018 року, видана старшим державним виконавцем Кошкер І.А., з примусового виконання виконавчого листа №201/12347/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №126-СВ від 03 вересня 2010 року і зобов`язано державного виконавця відновити виконавче провадження АСВП №51658513 (т.3 а.с.15-16).

Того ж дня, 25 вересня 2018 року, старшим державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України була винесена постанова про відновлення виконавчого провадження №51658513, якою, в тому числі, поновлено чинність арешту майна боржника та встановлені інші заходи примусового виконання рішення: поновлена чинність арешту на транспортний засіб-вантажний автомобіль «ГАЗ 33021», реєстраційний номер НОМЕР_2 , білого кольору, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , який був знятий постановою від 20 березня 2018 року; поновлена чинність арешту на кошти, який був накладений постановою від 30 листопада 2017 року та знятий постановою від 20 березня 2018 року; відновлене встановлене ухвалою Печерського районного суду м.Києва по справі №757/49197/16-ц тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 (т.3 а.с.18-19).

Відмовляючи у задоволенні скарги та скасуванні оскаржуваних постанов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови були прийняті відповідно до закону, в межах повноважень кожної особи, і права заявника ОСОБА_1 не були порушені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлює обов`язок державного виконавця сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1)здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2)надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3)розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4)заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5)роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Наказом Міністерства юстиції України від 01 грудня 2004 року №136/5 затверджено Порядок витребування та проведення перевірки виконавчого провадження (далі - Порядок).

У відповідності до п.п.2.1.1.,2.1.2.,2.1.3. Порядку перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними у пункті 3.1 цього Порядку, може проводитись: за дорученням вищестоящої посадової особи. Доручення в Департамент ДВС може бути надане керівництвом Мін`юсту України (Міністром юстиції України, Першим заступником Міністра, заступником Міністра (куратором державної виконавчої служби) та директором Департаменту ДВС, а доручення в регіональний орган ДВС може надаватися керівництвом Департаменту ДВС (директором Департаменту ДВС, його заступниками, начальниками відділів та їх заступниками) та начальником відповідного регіонального органу ДВС. Начальники відділів у Департаменті ДВС та їх заступники надають відповідні доручення регіональним органам ДВС щодо перевірки виконавчого провадження за погодженням з директором Департаменту ДВС чи його заступником. Доручення вищестоящої посадової особи надається у письмовій формі. З власної ініціативи. При прийнятті рішення про доцільність проведення перевірки виконавчого провадження заступником директора Департаменту ДВС, він письмово інформує про це директора Департаменту ДВС, а при прийнятті такого рішення заступником начальника регіонального органу ДВС, він письмово інформує начальника цього органу ДВС. Під час розгляду скарги на постанову начальника підпорядкованого органу ДВС, винесеної за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця, інших посадових осіб ДВС. З метою належного розгляду скарги на постанову начальника підпорядкованого органу ДВС, винесеної за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця, інших посадових осіб ДВС, виконавче провадження підлягає обов`язковому витребуванню та перевірці.

Про проведення перевірки виконавчого провадження та його витребування відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова.

Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), якою визначено, що перевірити законність виконавчого провадження мають право: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділах примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби, відділах державної виконавчої служби;начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;начальник управління державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані;начальник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі. Посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи. Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому та шостому пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому та третьому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до положень ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Колегія суддів ретельно дослідила копію матеріалів виконавчого провадження, яка долучена до матеріалів справи (т.1 а.с.69-250, т.2 а.с.1-25, т.3 а.с. 1-19).

З оскаржуваної постанови та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що матеріали виконавчого провадження буди перевірені відповідною посадовою особою у зв`язку з наявністю відповідних скарг банку-стягувача на дії державного виконавця, за наслідками перевірки прийнято законну, обґрунтовану та у повній мірі вмотивовану постанову про проведення перевірки матеріалів виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що постанова про проведення перевірки була вчинена за заявою стягувача, що не передбачено законом, до уваги не приймаються, оскільки перевірка була вчинена саме у зв`язку з наявністю скарг банку.

Постанова про відновлення виконавчого провадження прийнята саме у результаті проведення перевірки матеріалів виконавчого провадження, також є законною, обґрунтованою та у повній мірі вмотивованою.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що на теперішній час він не ухиляється від виконання рішення та планує сумлінно його виконувати, також не дають підстав для скасування оскаржуваних постанов.

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду обов`язкові до виконання та державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні дії для цього.

Виходячи з того, що начальником ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та старшим державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було вчинено певний ряд дій, направлених саме на виконання рішення суду, а скасування оскаржуваних заявником постанов не призведе до поновлення прав заявника, факту порушення яких останнім не доведено, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту та заявлені ним вимоги є неспівмірними з основною метою судочинства - справедливого судового розгляду і виконання судового рішення, як завершальної стадії судового процесу.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушень судом першої інстанції норм процесуального права не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення скарги, не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеними обставинами справи і положеннями законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Агрокомплекс проти України» від 06 жовтня 2011 року міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від 15 жовтня 2009 року).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції»).

У своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Тобто, практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.