Номер провадження: 22-ц/813/4938/19
Номер справи місцевого суду: 2-1875/09
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

07.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Черевка П.М., розглянувши питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25 травня 2009 року по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

встановив:

18.12.2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з зазначеним позовом.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.05.2009 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом - 42955,42 грн. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 21.09.2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25.05.2009 року залишено без задоволення.

Вказане рішення суду оскаржує в апеляційному порядку відповідач ОСОБА_2 В скарзі ставиться питання про часткове скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову Банку в частині вимоги стягнення заборгованості з ОСОБА_2

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.04.2019 року апеляційна скарга ОСОБА_2 була залишена без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення суду по справі ухвалено 25.05.2009 року, ухвала суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення складена 21.09.2018 року (згідно з ч.4 ст.287 ЦПК України з цієї дати починає відраховуватися строк на апеляційне оскарження рішення), отже встановлений ст.354 ЦПК України строк на подання апеляційної скарги на рішення суду спливає 22.10.2018 року.

22.03.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що вона (ОСОБА_2М.) не була присутня в судовому засіданні 21.09.2018 року під час проголошення ухвали суду, якою її заява про перегляд заочного рішення залишена без задоволення, копію цієї ухвалине отримувала, про її існування дізналась 20.02.2019 року після ознайомлення з матеріалами справи.

Однак зазначені твердження спростовуються матеріалами справи, оскільки ОСОБА_2 неодноразово були вручені судові повістки про виклик в судові засідання, призначені на 17.05.2018 року о 11.40 год. та 30.08.2018 року о 9.10 год. (а.с.85; 118). Крім того, 18.09.2018 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_6 було подано заяву про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за його відсутністю.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених ч.ч.1, 2 ст.354 ЦПК України, та підстави для його поновлення, зазначені апелянтом, є неповажними.

Згідно з ч.3, ч.4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст.354 ЦПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу. Встановлено строк у десять днів з дня отримання даної ухвали для усунення вказаних недоліків скарги. Роз'яснено наслідки невиконання даної ухвали.

На виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 17.04.2019 року ОСОБА_2 02.05.2019 року надала заяву, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що їй не було відомо про судове засідання 21.09.2018 року, заяву представника про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за його відсутністю подано без повідомлення і попереднього погодження з нею. Про постановлену ухвалу суду про залишена без задоволення заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 дізналась 20.02.2019 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Також, обґрунтовуючи причини пропуску строку, апелянт посилалась на те, що судові повістки вона не отримувала, підпис на рекомендованих повідомленнях їй не належить.

Інших доказів щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду апелянтом не надано.

Дослідивши матеріали справи та подану 02.05.2019 року заяву, суд дійшов висновку, що зазначені ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки суду не надано належних доказів неможливості подання апеляційної скарги у встановлений законодавством строк.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона не була присутньою у судовому засіданні, оскільки не була повідомлена про час і дату судового засідання не відповідають матеріалам справи, оскільки апелянт повідомлялась судом першої інстанції про час та місце розгляду заяви, однак систематично не отримувала поштову кореспонденцію. Кореспонденція поверталася на адресу суду з позначкою за закінченням терміну зберігання.

Аналогічно повернулось на адресу суду першої інстанції ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 21.09.2018 року, направлену рекомендованим листом із зворотнім повідомленням на адресу ОСОБА_2 АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, зважаючи на зазначене вище, судом першої інстанції було дотримано всіх необхідних вимог щодо повідомлення, зокрема, відповідача про здійснення розгляду даної заяви. До того ж, судом своєчасно та згідно із вимогами ЦПК України було направлено копію ухвали суду від 21.09.2018 року на адресу відповідача.

Крім того, звертаючись до апеляційного суду в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає знову свою адресу: АДРЕСА_1.

Суд дійшов висновку про те, що наведені ОСОБА_2 підстави в обґрунтування заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не підтверджують причини неотримання поштової кореспонденції за місцем її проживання.

Суд звертає увагу, що його завдання не полягає в тому, щоб розглядати абстрактно внутрішні правила сповіщення, а радше розглянути, з належним урахуванням усіх обставин справи, чи були дотримані гарантії статті 6 Конвенції. Стаття 6 Конвенції не передбачає жодного конкретного методу для надіслання повідомлень про слухання чи судові рішення.

ОСОБА_2 не наведено підстав, які унеможливлювали користуватися наданими процесуальними правами, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити копії, також ознайомитися з судовими рішеннями через мережу інтернет у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 21.09.2018 було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 02.10.2018, а тому апелянт могла ознайомитися з текстом оскаржуваної ухвали раніше, ніж 20.02.2019.

Разом із тим право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу.

Сторони у розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов'язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на положення, закріплені у статті 129 Конституції України, згідно з якими основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

За змістом положень Цивільного процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Однак, наявність права на оскарження не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття апеляційної скарги, поданої з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

У силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

У пункті 41 Рішення Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судом першої інстанції було дотримано всіх необхідних вимог щодо повідомлення відповідача ОСОБА_2 про вчинення відповідних процесуальних дій та винесення судового рішення, однак остання, незважаючи на те, що не була позбавлена об'єктивної можливості дізнатися про рух справи, користуючись наданими процесуальними правами, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо, своєчасно не скористалась, не оскаржила рішення суду в строки, встановлені на апеляційне оскарження.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що в зв'язку з тим, що вказані ОСОБА_2 підстави для поновлення строку визнані судом неповажними, інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження не вказано, необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25 травня 2009 року по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості- відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового.

Повне судове рішення складено07.05.2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду П.М. Черевко