Номер провадження: 22-ц/813/1377/19
Номер справи місцевого суду: 522/7976/18
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач - Перший Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

відповідач - Головне управління державної казначейської служби в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року у складі судді Загороднюка В.І.,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, уточнивши який, просив визнати дії посадової особи органу державної влади, Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеської області, державного виконавця Праведного М.Ю., згідно яких при здійснені їм своїх повноважень, 08.02.2018 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, їм було зареєстровано публічне обтяження - арешт рухомого майна за №16707839, на підставі якого було заарештовано все рухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 - незаконними; стягнути з Державного бюджету України, через Головне Управління державної казначейської служби України в Одеської області на його користь матеріальну шкоду, завдану незаконними діями посадової особи органу державної влади, Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеської області, державним виконавцем Праведним М.Ю. при здійснені їм своїх службових повноважень у сумі 175000 (сто сімдесят п`ять тисяч) грн., яка складається з доходу, якій міг би бути ним реально одержаний за звичайних обставин, при продажу належного йому автомобілю марки «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; стягнути з Державного бюджету України, через Головного Управління державної казначейської служби України в Одеської області на його користь моральну шкоду, завдану йому незаконними діями посадової особи органу державної влади, Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеської області, державним виконавцем Праведним М.Ю. при здійснені їм своїх службових повноважень у сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 18 лютого 2017 року, ним був придбаний легковий автомобіль марки «TOYOTA COROLLA», 2007 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У лютому 2018 року, у зв`язку з складним матеріальним становищем, позивач вирішив продати вказаний автомобіль.

21.04.2018 року, позивач разом з ОСОБА_3 , з метою складення договору купівлі-продажу цього автомобілю приїхали у Одеську філію Приватного підприємства «ВТП» «ГЕРМЕС», яке є суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами.

Там був складений акт огляду реалізованого транспортного засобу від 21.04.2018 року, договір комісії від 21.04.2018 року, та договір купівлі-продажу автомобіля №6718/18/001720 від 21.04.2018 року, після чого ОСОБА_3 передав йому за автомобіль суму грошових коштів у розмірі 175000 грн.

Після укладення договору купівлі-продажу, вони приїхали у Територіальний сервісний центр №5141 РСЦ МВС України у Одеської області, який знаходиться на вул. Ак. Корольова буд. 5, з метою перереєстрації вказаного автомобілю на ОСОБА_3 , та отримання на його ім`я нового свідоцтва про реєстрацію. Але їх було повідомлено, що провести перереєстрацію транспортного засобу не можливо, у зв`язку з тим, що на нього накладений арешт.

Вказаний арешт був зареєстрований у державному реєстрі обтяжень рухомого майна 08.02.2018 року, Першим Приморським відділом державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеської області.

Після отримання такої інформації від працівника сервісного центру, ОСОБА_3 категорично відмовився від угоди про покупку автомобілю, та став вимагати повернення йому назад грошових коштів у розмірі 175000 грн. та анулювання складеного договору купівлі-продажу. Договір було анульовано та ОСОБА_2 повернув ОСОБА_3 грошові кошти.

У Першому Приморському відділі державної виконавчої служби міста Одеси ОСОБА_2. повідомили, що вказаний арешт на майно накладений державним виконавцем Праведним М.Ю. за несплату штрафу у розмірі 510 грн., якій повинен бути стягнутий з нього за порушення ПДД України, згідно постанови про адміністративне порушення серії АР №634765, від 10.09.2017 року, складеної Управлінням патрульної поліції у місті Миколаєві.

Разом з тим з документів виконавчого провадження вбачалося, що вони були складені не відносно нього, а відносно гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій мешкає за адресую: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, він попросив зняти арешт з автомобілю.

Проте йому було відмовлено, мотивуючи те тим, що Постанова державного виконавця Праведного М.Ю. про арешт майна боржника від 20.12.2017 року є законною та обґрунтованою.

Вказаними незаконними діями йому було завдано матеріальні збитки (упущена вигода), які складаються з його доходу у вигляді грошової суми у розмірі 175000 грн., яку він міг би реально одержати за звичайних обставин при продажу свого автомобілю ОСОБА_3 . Внаслідок цієї події він постійно знаходився в пригніченому стані, випробував дуже сильні душевні хвилювання, страждання, переживання і біль, які позбавляють його сну і спокою. Вважає, що йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює у сумі в 25000 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що дії державного виконавця Праведного М.Ю. були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень і не порушували права та інтереси позивача, жодних документів, які б стосувалися позивача по справі, в тому числі постанов про накладення арешту на майно позивача державним виконавцем не приймалося.

Вказане рішення суду оскаржує в апеляційному порядку позивач ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення з ухваленням нового рішення, про задоволення позову.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що державний виконавець Праведний М.Ю. відкрив виконавче провадження за постановою, у якій не було зазначено ІПН правопорушника ОСОБА_2 Крім того, постанову про арешт боржника державний виконавець виніс не маючи будь-яких відомостей щодо наявності у правопорушника ОСОБА_2 рухомого чи нерухомого майна, яке б належало йому на праві власності. В результаті чого арешт був накладений не на майно правопорушника ОСОБА_2 1991 року народження, а на майно ОСОБА_2 1968 року народження. В результаті чого він був позбавлений можливості розпорядитись своїм майном, належним йому на праві власності. Також посилається на не співмірність накладення державним виконавцем на все майно, в той час як розмір штрафу 510 гривень.

На апеляційну скаргу державним виконавцем надано відзив, яким заперечується проти задоволення апеляційної скарги та зазначено, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні правові підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 16.02.2017 року власником автомобілю марки «TOYOTA COROLLA», 2007 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

21.04.2018 року, позивач разом з ОСОБА_3 , з метою складення договору купівлі-продажу цього автомобілю приїхали у Одеську філію Приватного підприємства «ВТП» «ГЕРМЕС», яке є суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами. Там був складений акт огляду реалізованого транспортного засобу від 21.04.2018 року, договір комісії від 21.04.2018 року та договір купівлі-продажу автомобіля №6718/18/001720 від 21.04.2018 року, після чого ОСОБА_3 передав позивачу за автомобіль суму грошових коштів у розмірі 175000 грн.

Після укладення договору купівлі-продажу, позивач та ОСОБА_3 приїхали у Територіальний сервісний центр №5141 РСЦ МВС України у Одеської області, який знаходиться на вул. Ак. Корольова буд. 5, з метою перереєстрації вказаного автомобілю на ОСОБА_3 , та отримання на його ім`я нового свідоцтва про реєстрацію. Але їх було повідомлено, що провести перереєстрацію транспортного засобу не можливо, у зв`язку з тим, що на нього накладений арешт.

Державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Праведним М.Ю . на виконання постанови №АР 634765 від 10.09.2017 року виданої ВАП УПП в м. Одесі було винесено постанову від 17.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження за №55166681 (а.с.25).

Згідно вказаної постанови боржником значиться ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході виконання виконавчого провадження за №55166681, 20.12.2017 року державним виконавцем Праведним М.Ю. було видано постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27).

Згідно витягу №54806594 від 08.02.2018 року про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна постановою про арешт майна боржника 55166681, 08.02.2018 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеси встановлено заборонену відчуження на все рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28).

Накладення арешту відбувалось за серією та номером паспорта боржника, які було зазначено у довідці Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 09.12.2017 року.

Відповідно акту державного виконавця проведено перевірку відомостей, згідно з даними АІПС «Автомобіль» та національної автоматизованої інформаційної системи МВС України, та встановлено, що за боржником по ВП №55166681 автотранспортні засоби не зареєстровані.

03.05.2018 року старшим державним виконавцем Жорновим П.В. у зв`язку з фактичним виконанням рішення виконавче провадження № 55166681 було закінчено, арешт з майна ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . - знято (а.с.32).

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, встановлено, що державним виконавцем здійснювалися дії з примусового виконання постанови №АР 634765, виданої 10.09.2017 року ВАП УПП в м. Одесі, боржником за виконавчим провадженням значився ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як позивачем по справі є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Всі дії державного виконавця Праведного М.Ю. були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень і не порушували права та інтереси позивача, жодних документів, які б стосувалися позивача по справі, в тому числі постанов про накладення арешту на майно позивача державним виконавцем не приймалося.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На виконання п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Матеріалами справи підтверджена відсутність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Оскільки при розгляді справи не знайшли свого підтвердження доводи позовної заяви та апеляційної скарги щодо протиправної поведінки державного виконавця, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції, в тому числі і при перегляді заочного рішення, та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Обґрунтованих заперечень на спростування висновків суду апелянтом не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець Праведний М.Ю. відкрив виконавче провадження за постановою, у якій не було зазначено ІПН правопорушника ОСОБА_2 , висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки постанова була винесена відносно ОСОБА_2 1991 року народження , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як позивачем по справі є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Посилання апеляційної скарги щодо відмови державного виконавця у задоволенні прохання скасувати арешт висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки особа не зверталась до суду з заявою про скасування арешту в передбаченому законом порядку.

Одночасно апеляційний суду зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець