Ухвала

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 752/21397/14-ц

провадження № 61-8872ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Компанія з обмеженою відповідальністю «ГЕ АгроНатура»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2019 рокуу складі колегії суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів

У грудні 2014 року Компанія з обмеженою відповідальністю «ГЕ АгроНатура» (далі - Компанія «ГЕ АгроНатура») звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору припиненим.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в порушення гарантій та умов укладеного між позивачем та відповідачем договору від 01 липня 2014 року про надання послуг щодо сприяння інвестиційній діяльності, з вересня по жовтень 2014 року в публічному інформаційному просторі та бізнес-середовищі України поширена негативна інформація про виконавця за договором, що є самостійною підставою для дострокового розірвання договору з ініціативи позивача. 10 жовтня 2014 року позивач направив на адресу відповідача письмове повідомлення з зазначенням підстав для розірвання договору та про припинення договору з моменту отримання повідомлення. Проте 03 листопада 2014 року відповідач заперечив факт розірвання договору та заявив вимогу про сплату на його користь суми передбаченого договором авансу в розмірі, еквівалентному 3 000 000,00 дол. США, в строк до 30 листопада 2014 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати припиненим договір про надання послуг щодо сприяння інвестиційній діяльності від 01 липня 2014 року, укладений між Компанією «ГЕ АгроНатура» та ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Компанії «ГЕ АгроНатура» про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на його думку, поширення вказаної позивачем у позовній заяві інформації не є порушенням наданих ним гарантій, що свідчить про відсутність підстав для розірвання договору про надання послуг щодо сприяння інвестиційній діяльності від 01 липня 2014 року. Зважаючи на це наголошував на чинності договору, невиконанні позивачем свого зобов`язання щодо сплати авансу згідно з умовами договору, у зв`язку з чим просив захистити його порушене право шляхом стягнення суми авансу у судовому порядку та 3 % річних за час прострочення, що разом становить 3 012 328, 77 дол. США.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року позов Компанії «ГЕ АгроНатура» до ОСОБА_1 про визнання договору припиненим задоволено. Визнано припиненим договір про надання послуг щодо сприяння інвестиційній діяльності від 01 липня 2014 року, укладений між Компанією «ГЕ АгроНатура» (GЕ AgroNatura Sp.zо.о.) та ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Компанії «ГЕ АгроНатура» (GЕ AgroNatura N-US Sp.z о.о.) витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи судом встановлено і сторонами заперечується, що у період із вересня по жовтень 2014 року в публічному інформаційному просторі та бізнес-середовищі України ОСОБА_2, ОСОБА_4 , а також компаніями - «Аррікано» та «Драгон капітал» поширена негативна інформація, яка стосується діяльності ОСОБА_1 як партнера в проекті щодо управління торгівельним центром «Скай Молл», який розташовано в місті Києві. Поширена в публікаціях інформація є негативною, стосується ділових якостей виконавця за договором та може зашкодити співпраці сторін щодо інвестиційної діяльності за договором.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , який не брав участь у розгляді справи подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що предметом розгляду у вказаній справі (предметом позову) є правовідносини, що виникли на підставі договору від 01 липня 2014 року, укладеного між позивачем і відповідачем. Оспорюваним рішенням суду припиненні договірні зобов`язання сторін. Особа, яка звернулась з апеляційною скаргою - ОСОБА_2 не брав участь у розгляді справі, не є стороною договору і умови договору не містять положень які б породжували для нього права щодо боржника та (або) кредитора, а отже, договір укладений між позивачем і відповідачем не породжує для ОСОБА_2 жодних прав та обов`язків. Відповідно, рішенням суду про припинення цього договору не вирішуються питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 .

Рух справи у суді касаційної інстанції

У травні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року у якій просить скасувати вказане судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права. Вказує на те, що Саме мотивувальна частина рішення суду першої інстанції містить виклад обставин щодо ОСОБА_2 - висловлювань, нібито поширених ним, які стали підставою для розірвання договірних відносин між позивачем та відповідачем.

Позиція Верховного Суду

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов із огляду на таке.

Судом встановлено, що предметом розгляду у вказаній справі (предметом позову) є правовідносини, що виникли на підставі договору від 01 липня 2014 року, укладеного між позивачем і відповідачем. Оспорюваним рішенням суду припиненні договірні зобов`язання сторін.

Особа, яка звернулась з апеляційною скаргою - ОСОБА_2 не брав участі у розгляді справі, не є стороною договору і умови договору не містять положень які б породжували для нього права щодо боржника та (або) кредитора.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказував на те, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення встановлені обставини щодо нього, а саме щодо поширення ним негативної інформації відносно відповідача ОСОБА_1 , на що останній посилається в ході розгляду іншої справи.

Нормативно-правове обґрунтування

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Апеляційний суд, застосувавши правильно положення статті 362 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що оскаржуваним судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки не вирішувались.

Твердження заявника про те, що умотивувальній частині оскаржуваного рішення встановлені обставини щодо поширення ним негативної інформації про ОСОБА_1 , який посилається на ці обставини як на преюдиційні при розгляді іншої справи, є безпідставними, оскільки особа відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України має право у загальному порядку спростувати обставини, встановлені стосовно цієї особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , оскільки оскаржуваним ним судовим рішенням не порушуються його права, свободи чи інтереси, оскільки процесуальним та матеріальним законом перебачений механізм захисту своїх прав, а саме звернення до суду із відповідним позовом, а не оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року у цій справі, яке безпосередньо стосується договірних відносин, які виникли між Компанією «ГЕ АгроНатура» та ОСОБА_1

Суд перевірив доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Компанії з обмеженою відповідальністю «ГЕ АгроНатура» до ОСОБА_1 про визнання договору припиненим та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Компанії з обмеженою відповідальністю «ГЕ АгроНатура» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2019року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик