ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 638/6655/16-ц

провадження № 22-ц/818/41/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Харківська міська рада, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Аркатової К.В., -

у с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі свідоцтва від 18.11.2010 року він є співвласником домоволодіння АДРЕСА_1, власником якого є відповідач ОСОБА_2

Посилаючись на те, що відповідач самочинно, з порушенням будівельних норм та правил побудувала альтанку, а також на межі вищевказаних земельних ділянок огорожу (паркан) висотою 5 метрів та на відстані близько 1 метра від його будинку, внаслідок чого вікна будинку з боку огорожі повністю закриті від сонця, ОСОБА_1 просив знести за рахунок ОСОБА_2 самочинно збудовані паркан та альтанку.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 знести за власний рахунок огорожу, розташовану на межі земельних ділянок за адресою будинок АДРЕСА_1. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,21 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування скарги зазначила, що зведення на земельній ділянці альтанок та паркану не належить до самочинного будівництва та відповідає вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не врахував, що знесення нерухомого майна є крайньою мірою та має застосовуватись лише тоді, якщо неможлива перебудова нерухомості відповідно до будівельних норм та правил, проте таких позовних вимог ОСОБА_1 заявлено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до висновків проведеної під час розгляду справи судом першої інстанції будівельно-технічної експертизи огорожа не відповідає вимогам п.6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій», коефіцієнт природної освітленості належного йому будинку нижче нормативного значення і не відповідає вимогам ДБН В.2.5-28-2006 «Природне та штучне освітлення», а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заявлених ним позовних вимог про знесення паркану.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва від 18.11.2010 року ОСОБА_1 на праві власності належить 21/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Власником суміжного домоволодіння АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2. якою на межі земельних ділянок за вказаними адресами було здійснено будівництво паркану.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що самочинне будівництво паркану з порушенням будівельних та санітарних норм та правил порушує права позивача, а тому наявні передбачені ст. 376 ЦК України підстави для знесення об'єкту самочинного будівництва.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що вимоги про знесення самочинного будівництва іншими особами можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою, передбаченою статтею 376 ЦК України, яка узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом заінтересованої особи може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з'ясуванню підлягають питання: наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 26 червня 2017 року № 12728 альтанка, що збудована ОСОБА_2 на межі земельних ділянок між будинком АДРЕСА_1 не є нерухомим майном, а огорожа відноситься до нерухомого майна; огорожа, яка збудована ОСОБА_2 на межі вищевказаних земельних ділянок не відповідає вимогам п.6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій»; коефіцієнт природної освітленості будинку АДРЕСА_1 нижче нормативного значення і не відповідає вимогам ДБН В.2.5-28-2006 «Природне та штучне освітлення», що спричинено наявністю збудованої відповідачем огорожі, яка розташована на межі земельних ділянок; перебудова (реконструкція) альтанки та огорожі можливо здійснити шляхом проведення реконструкції (за проектом) у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, враховуючи вимоги ДБН В.2.5-28-2006 та п.6.7. ДБН Б.2.2-5:2011; максимальна висота огорожі, яка розташована на межі домоволодіння АДРЕСА_1 та домоволодіння по АДРЕСА_2 де коефіцієнт природного освітлення в приміщенні житлової кімнати (16), буде відповідати вимогам ДБН В.2.5-28-2006 складає 2,5 м. з боку домоволодіння АДРЕСА_1

Відповідно до принципу диспозитивної цивільного судочинства, який закріплено у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановивши, що здійснене відповідачем на межі земельних ділянок будівництво паркану не відповідає вимогам будівельних норм та правил, у зв'язку з чим порушує права позивача, суд першої інстанції не врахував, що знесення об'єкту самочинного будівництва є крайньою мірою, відповідно до наявних у матеріалах справи доказів поновлення порушеного права ОСОБА_1 можливо шляхом проведення реконструкції огорожі за проектом у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, проте таких позовних вимог ОСОБА_1 заявлено не було, а тому дійшов помилкового висновку про наявність передбачених ст. 376 ЦК України підстав для задоволення позову в частині знесення огорожі.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ОСОБА_2 знести за власний рахунок огорожу -скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні завленого ОСОБА_1 позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 828 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року в частині зобов'язання ОСОБА_2 знести за власний рахунок огорожу, розташовану на межі земельних ділянок № АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 551 грн. 21 коп. судового збору - скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 828 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді І.П. Коваленко

А.І. Овсяннікова