ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1485/18Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/373/19 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретар - Сович Н.А.

з участю представника прокуратури Тернопільської області - Осядач Н.А., ОСОБА_1 та його представника - адвоката Маркушевського Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та прокуратури Тернопільської області на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 січня 2019 року, ухвалене суддею Малярчуком В.В. у цивільній справі №606/1485/15-ц за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 2007 року він працював в органах МВС України. 17 листопада 2009 року в ході судового слідства у кримінальній справі йому було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 КК України, а 19 квітня 2010 року пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України та ч. 3 ст. 364 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 1 червня 2010 року його звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України через дискредитацію. 16 березня 2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

У подальшому, в 2017-2018 роках постанова про закриття кримінальної справи двічі скасовувалась. Остаточно рішення про закриття кримінального провадження прийнято 28 травня 2018 року.

Внаслідок незаконного кримінального переслідування протягом тривалого часу йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що було порушено його нормальні життєві зв"язки, він був позбавлений можливості реалізації намірів щодо кар"єрного росту, зганьблено його честь та гідність, завдано непоправної шкоди престижу та діловій репутації як працівника органів внутрішніх справ, погіршились відносини з оточуючими людьми, виникли непорозуміння в сім"ї, змінилось ставлення до нього з боку близьких і друзів, внаслідок чого погіршився стан здоров"я.

Відповідно до норм Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", ст. 1176 ЦК України просив стягнути в його користь моральну шкоду шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку у розмірі 294 117 грн., яка визначена з розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом ( 3723 грн. х 79 місяців).

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку в користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 294 117, 00 грн. моральної шкоди, заданої незаконними діями органів досудового слідства в особі прокуратури Тернопільської області.

В апеляційній скарзі ДКС України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказує, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не надав обгрунтувань, які б підтверджували факт заподіяння моральних та фізичних страждань позивачу. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд не навів жодного розрахунку та не навів обґрунтування розміру моральної шкоди. На думку ДКС України, суд неправомірно взяв до уваги розмір мінімальної заробітної плати, оскільки відповідно до п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", що набрав чинності 1.01.2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, посинаючи з 1 січня 2017 року. Крім цього, суд не взяв до уваги те, що ДКС України жодних прав чи інтересів позивача не порушувала, а тому не повинна нести відповідальність за шкоду, завдану ОСОБА_1 Суд стягнув моральну шкоду з Державного казначейства України, яке ліквідоване ще у 2011 році,

В апеляційній скарзі прокуратура Тернопільської області просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 , а також здійснити новий розподіл судових витрат. Вказує, що судом не застосовано до спірних правовідносин ст. 1176 ЦК України. Крім цього, судом помилково визначено дату кримінального переслідування позивача 29.05.2018 року. Кінцевою датою перебування ОСОБА_1 під слідством і судом є 5 вересня 2014 року, так як після направлення судом кримінальної справи для проведення додаткового розслідування 5.09.2014 року було внесено відомості в ЄРДР і з цього моменту слідчим органом не вчинялося жодних дій щодо кримінального переслідування ОСОБА_1 , йому не вручалося повідомлення про підозру у вчиненні правопорушення, не обирався запобіжний захід, слідчі дії за його участю не проводилися.

У відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Маркушевський Б.Ф. просить апеляційні скарги прокуратури Тернопільської області та ДКС України залишити без задоволення, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 січня 2019 року - без змін. Вказує, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, а позиція відповідачів не узгоджується із матеріалами справи та наявними у ній доказами. Зокрема, зазначає, що позиція прокуратури Тернопільської області відносно того, що 5 вересня 2014 року, а не 29 травня 2018 року є кінцевою датою перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, не узгоджується із матеріалами справи, оскільки після 5 вересня 2014 року постанови про закриття кримінального провадження неодноразово скасовувались, а відтак позивач продовжував перебувати під слідством та судом.

Заслухавши пояснення представника прокуратури Тернопільської області - Осядач Н.А ., яка підтримала доводи апеляційних скарг, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , які проти задоволення апеляційних скарг заперечили та вважають, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року згідно наказу УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_1 призначено на посаду старшого державтоінспектора відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території Теребовлянського району УДАІ УМВС України в Тернопільській області.

28 липня 2009 року постановою заступника прокурора Тернопільської області порушено кримінальну справу № 1681232 за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Теребовлянського ВДАІ УМВС України в Тернопільській області, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України.

17 листопада 2009 року ОСОБА_1 притягнуто як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

Постановою від 13 квітня 2010 року порушено кримінальну справу відносно старшого державтоінспектора відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території Теребовлянського району та автомобільно-технічної інспекції УДАІ в Тернопільській області ОСОБА_1 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 364 КК України.

Наказом №140 о/с від 1 червня 2010 року капітана міліції ОСОБА_1 , старшого державтоінспектора відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території Теребовлянського району та автомобільно-технічної інспекції УДАІ в Тернопільській області звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через дискредитацію).

28 вересня 2010 року вказана кримінальна справа прокуратурою Тернопільської області була скерована до Теребовлянського районного суду Тернопільської області.

Протягом вересня 2010- липня 2014 років кримінальна справа розглядалася судами Тернопільської області та неодноразово направлялася для проведення додаткового розслідування.

Так, постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 7 травня 2014 року втретє кримінальну справу направлено прокурору Тернопільської області для проведення додаткового розслідування.

Після перегляду зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції та залишення її без змін, прокуратурою Тернопільської області 5 вересня 2014 року за правилами нового КПК України до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне провадження №0000147 за матеріалами кримінальної справи № 1681232 за ч.3 ст. 190 КК України.

У зв"язку з декріміналізацією ст. 364 КК України були відсутніми підстави для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 КК України.

За результатами проведення додаткового розслідування 16 березня 2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000147 від 5 вересня 2014 року відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, відповідно до якої кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно витягу з наказу Управління МВС України в Тернопільській області від 29 грудня 2015 року за №336 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого державтоінспектора відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території Теребовлянського району та автомобільно-технічної інспекції (підпорядкованого УДАІ) МГБ, підпорядкованої УМВС, з 1 червня 2010 року.

Постанова про закриття кримінального провадження від 16 березня 2015 року була скасована 12 січня 2017 року заступником прокурора Тернопільської області, однак 20 червня 2017 року повторно прийнято рішення про закриття кримінальної справи на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

3 липня 2017 року прокуратурою Тернопільської області скасовано постанову про закриття кримінального провадження № 0000147, а 29 травня 2018 року втретє прийнято рішення про закриття зазначеного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до ст.ст. 1- 4, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", право на відшкодування моральної шкоди виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування в особі прокуратури Тернопільської області, позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, переживаннях та порушенні звичного способу життя та підлягає стягненню з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд погодився з доводами позивача щодо визначення розміру моральної шкоди у сумі 294 117 грн. ( 3723 грн. х 79 місяців).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення в користь позивача моральної шкоди, спричиненої йому внаслідок перебування під слідством та судом, однак вважає, що рішення підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до норм КПК України (як чинного, так і попереднього, який діяв з 1961 по 2012 р.р. та втратив чинність), досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта.

Кримінальне провадження відносно позивача було закрито 16.03.2015 року. У грудні 2015 року його поновлено на роботі в органах МВС України.

З моменту пред"явлення позивачу обвинувачення у вчиненні злочину до моменту закриття кримінальної справи він перебував під слідством та судом 63 повних місяці, 14 днів листопада 2009 року та 16 днів березня 2015 року, а разом 64 повних місяці.

За цей період розмір моральної шкоди, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, складає 238 272 грн. (64 х 3723 грн.).

Позивачем не доведено і судом не встановлено спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди після 16.03.2015 року, зокрема, у зв"язку із скасуванням у 2017 постанови про закриття кримінального провадження, не зазначено, в чому полягала ця шкода у 2017-2018 роках.

Так, постанови про закриття кримінальної справи дійсно ще двічі скасовувались у 2017 році, але сам факт скасування постанови про закриття кримінального провадження та відновлення досудового розслідування не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.

На роботі позивач був поновлений ще в кінці 2015 року. У 2017-2018 роках після скасування постанови від 16.03.2015 року про закриття кримінального провадження ОСОБА_1 не повідомлялося про підозру, не обирався запобіжний захід, не проводилися жодні слідчі чи інші процесуальні дії за його участю.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі, а тому рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 294 117 грн. до 240 000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги прокуратури Тернопільської області про те, що судом не застосовано до спірних правовідносин ст. 1176 ЦК України, колегія суддів оцінює критично, так як зазначене не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення. Суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права, при вирішенні позовних вимог керувався нормами Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", які є спеціальними нормами і детально регламентують порядок відшкодування особі моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування.

Доводи апеляційної скарги прокуратури Тернопільської області про те, що кінцевою датою перебування ОСОБА_1 під слідством і судом є 5 вересня 2014 року, так як після направлення судом кримінальної справи для проведення додаткового розслідування 5.09.2014 року було внесено відомості в ЄРДР і з цього моменту слідчим органом не вчинялося жодних дій щодо кримінального переслідування ОСОБА_1 , колегія суддів вважає безпідставними, так як вище уже зазначено, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 КПК України досудове розслідування закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта. Оскільки кримінальне провадження було закрите 16.03.2015 року, тому саме до цієї дати позивач перебував під слідством. Прокуратурою Тернопільської області не доведено, що моральні страждання позивача припинилися 5.09.2014 року внаслідок внесення до ЄРДР відомостей про вчинення ним кримінального правопорушення. На роботі в органах МВС України позивач був поновлений після закриття кримінального провадження.

Твердження апеляційної скарги прокуратури Тернопільської області про те, що ОСОБА_1 після повернення у 2014 році кримінальної справи на додаткове розслідування не вручалося повідомлення про підозру у вчиненні правопорушення, не обирався запобіжний захід, слідчі дії за його участю не проводилися, частково є слушними і враховані колегією суддів, проте не з 5.09.2014 року, як про це зазначає прокуратура Тернопільської області. Зазначені обставини враховані колегією суддів при перевірці факту спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок скасування постанови про закриття кримінального провадження у 2017-2018 роках.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що суд не надав обгрунтувань, які б підтверджували факт заподіяння моральних та фізичних страждань позивачу, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд не навів жодного розрахунку та не навів обґрунтування розміру моральної шкоди, колегія суддів врахувала частково та прийшла до висновку про зміну судового рішення та зменшення розміру моральної шкоди. При цьому слід зазначити, що у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції встановлено факт спричинення позивачу моральної шкоди з моменту пред"явлення йому обвинувачення у вчиненні злочину і до моменту закриття кримінального провадження, та зазначені обставини, які взяті до судом до уваги.

Доводи апеляційної скарги ДКС України про те, що суд неправомірно взяв до уваги розмір мінімальної заробітної плати, оскільки відповідно до п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", що набрав чинності 1.01.2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року, колегія суддів оцінює критично, так як зазначені доводи не стосуються визначення розміру моральної шкоди, спричиненої особі за час перебування під слідством і судом. Чинним законодаством, норми якого наведені в мотивувальній частині судового рішення, визначено мінімальний розмір моральної шкоди, спричиненої особі за час перебування під слідством і судом. Колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру моральної шкоди менше 240 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що ДКС України жодних прав чи інтересів позивача не порушувала, а тому не повинна нести відповідальність за шкоду, завдану ОСОБА_1 , колегія суддів вважає безпідставними, так як у даному випадку вина ДКС України у спричиненні позивачу моральної шкоди не має жодного правового значення. Відповідно до норм Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", затвердженого Міністерством юстиції України, Генеральною прокуратурою України, Міністерством фінансів України від 4.03.1996 р. №6/5/3/41, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 6.03.1996 р. за №106/1131, відшкодування особі шкоди, в тому числі й моральної, яка завднана незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться за рахунок коштів державного бюджету через органи Державної казначейської служби України.

Щодо доводів апеляційної скарги ДКС України про те, що суд стягнув моральну шкоду з Державного казначейства України, яке ліквідоване ще у 2011 році, колегія суддів зазначає, що Державна казначейська служба України брала участь у справі в якості відповідача, повідомлялася належним чином про день, час та місце слухання справи, надавала свої письмові пояснення, зокрема, відзив на позовну заяву, та просила слухати справу у відсутності її представника. За таких обставин вказівка у рішенні суду першої інстанції про Державне казначейство України є опискою, яка може бути виправлена у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та прокуратури Тернопільської області - задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 січня 2019 року - змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 294 117 грн. до 240 000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 7 травня 2019 року.

Головуюча

Судді