Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 127/27245/16-ц

провадження № 61-31124св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

третя особа - Беспалько Владислав Валерійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Рибчинського В. П., Голоти Л. О., Кучевського П. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою.

Позовна заява мотивована тим, що 13 червня 2008 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», укладений договір «Кредитування комерційного автотранспорту» № 18/ККА/2008/25-980, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав грошові кошти у сумі 392 700,00 грн у порядку та на умовах, визначених договором.

13 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком, як кредитором, відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов`язань перед банком, що виникли з договору «Кредитування комерційного автотранспорту» від 13 червня 2008 року № 18/ККА/2008/25-980.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року у справі № 128/2949/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра». Визнано припиненим договір поруки від 13 червня 2008 року б/н, укладений між позивачем та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра». Цим рішенням встановлено, що у період із 01 липня 2013 року по 15 травня 2014 року

ПАТ «КБ «Надра» при нарахуванні процентів: застосовувало ставку у розмірі 40,6 % річних. При цьому, застосування вказаної процентної ставки не передбачено договором поруки та призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а отже, є підставою для припинення поруки згідно з частиною першою статті 559 ЦК України. Крім того, вказаним рішенням встановлено, що відповідач звернувся з позовом до поручителя після спливу встановленого для цього законом строку, що також є підставою для припинення поруки. Позивач зазначає, що усі зобов`язання позивача, які виникли перед відповідачем на підставі договору поруки від 13 червня 2008 року б/н, наразі є припиненими. Проте таке припинення зобов`язань відповідачем не визнається, у силу чого позивач просить суд визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки, укладеного 13 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки, укладеного 13 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що застосування процентної ставки у розмірі 40,6 % річних не передбачено договором поруки та призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а отже, є підставою для припинення поруки згідно із частиною першою статті 559 ЦК України, а також, що у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи із 13 червня 2013 року, протягом наступних шести місяців, проте банк зазначеним правом не скористався.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України немає, тому висновки суду першої інстанції щодо визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є неправильними.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що договором поруки визначено обсяг зобов`язань позичальника, за які поручався ОСОБА_1 (повернення кредиту у сумі

392 700,00 грн, сплата відсотків у розмірі 20,3 % річних), а також строк виконання зобов`язання за кредитним договором до 13 червня 2013 року, при цьому згоди на застосування іншої процентної ставки, яка може призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя, позивач не надавав, за такі зобов`язання не поручався, проте у період із 01 липня 2013 року по 15 травня 2014 року ПАТ «КБ «Надра» нараховувало проценти за ставкою 40,6 % річних, але застосування такої процентної ставки не передбачено договором поруки, та призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а отже, є підставою для її припинення згідно із частиною першою статті 559 ЦК України. Крім того, сторонами узгоджений графік погашення заборгованості за кредитом та процентами, тому початок шестимісячного строку пред`явлення вимоги кредитора до поручителя щодо сплати коштів за тілом кредиту повинен обраховуватись із 20 лютого 2009 року, а початок шестимісячного строку пред`явлення вимоги кредитора до поручителя щодо сплати коштів за процентами за користування кредитом повинен обраховуватись із 20 вересня

2011 року, проте відповідач із вказаного часу протягом шести місяців із вимогою до позивача як поручителя про стягнення боргу не звернувся, що є підставою для припинення поруки згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої та апеляційної інстанції скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Судом встановлено, що відповідно до договору «Кредитування комерційного автотранспорту» від 13 червня 2008 року № 18/ККА/2008/25-980 ВАТ КБ «Надра» надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 392 700,00 грн, цільове призначення кредиту - придбання автотранспортного засобу, зі сплатою відсотків у розмірі 20,3 % на рік, із кінцевим строком повернення 13 червня 2013 року, а позичальник зобов`язався повертати кредит щомісячно, включаючи сплату відсотків, передбачивши у пункті 1.1.3.2 договору можливість застосування подвійного розміру відсоткової ставки в результаті прострочення виконання зобов`язань щодо повернення кредиту у строк.

Із змісту додатку № 1 до кредитного договору вбачається, що сторони погодили графік погашення заборгованості за кредитом та процентами у вигляді щомісячних платежів протягом строку дії кредитного договору, де застосовується відсоткова ставка у розмірі 20,3 % на рік.

Відповідно до договору поруки від 13 червня 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» як кредитором та ОСОБА_1 як поручителем останній на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати за належне виконання позичальником зобов`язань, які виникають із умов кредитного договору від 13 червня 2008 року № 18/ККА/2008/25-980, зокрема: повернути суму кредиту до 13 червня 2013 року; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 20,3 % річних та сплатити можливі штрафні санкції, що далі за текстом цього договору розуміється як «Зобов`язання» (пункт 1.1), при цьому, кредитор набуває право вимоги до поручителя при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення із вимогою виконати зобов`язання позичальника (пункт 2.1). Пункт 5.3 вказує, що дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2013 року у справі № 2-2119/11 за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, позов задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2008 року

№ 18/ККА2008/25-980 у сумі 406 348,24 грн. Рішення суду набрало законної сили

03 вересня 2013 року. Цим рішенням встановлено, що підстав для звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від виконання зобов`язань за кредитним договором та договором поруки не встановлено.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року у справі № 128/2949/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим, позов задоволено, визнано припиненим договір поруки від 13 червня 2008 року б/н, укладений між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 Рішення набрало законної сили 25 листопада 2014 року. Цим рішенням встановлено, що у період із 01 липня 2013 року по 15 травня 2014 року

ПАТ «КБ «Надра» при нарахуванні процентів застосовувало ставку у розмірі 40,6 % річних, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а отже, є підставою для припинення договору поруки згідно із частиною першою статті 559 ЦК України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що застосування процентної ставки у розмірі 40,6 % річних не передбачено договором поруки та призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а отже, є підставою для припинення поруки згідно із частиною першою статті 559 ЦК України. Крім того, у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи із 13 червня 2013 року, протягом наступних шести місяців, проте банк зазначеним правом не скористався.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що банк звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків за користування кредитом та пенею 15 жовтня 2009 року, та рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2013 року позовні вимоги задоволено, стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 406 348,00 грн, яка виникла станом на 25 серпня 2009 року.

Однак із вказаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна погодитися виходячи з наступного.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до пункту 5.3 договору поруки дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року

№ 202/4494/16-ц, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вирішила відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Відповідно до статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Згідно частини другої статті 223 ЦПК України 2004 року після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 205 ЦПК України

2004 року, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Підстави позову, заявлені у цій справі, є тотожними підставам позову 2014 року у справі № 128/2949/14-ц, за результатами розгляду якого рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра», визнано поруку припиненою. Звернення ОСОБА_1 у цій справі обґрунтовував тим, що відповідачем не визнається, що порука позивача припинена після рішення 2014 року.

Проте, процесуальний закон не надає можливості повторного звернення до суду за захистом порушеного права про той самий предмет і з тих самих підстав, навіть якщо ухвалене раніше рішення не визнається іншою стороною. Повторний розгляд справи між тими ж сторонами із тих же підстав про той же предмет суперечить принципу правової визначеності.

Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «КБ «Надра» з тих самих підстав та з тим самим предметом, щодо якого Вінницьким районним судом Вінницької області від 14 листопада 2014 року ухвалено судове рішення, що набрало законної сили, тому відкрите провадження підлягало закриттю.

Враховуючи викладене, висновки як суду першої, так і апеляційної інстанцій є помилковими, оскільки ухвалені при неправильному застосуванні норм процесуального права.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно із частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року скасувати, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик