ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 643/1815/16

провадження № 22-ц/818/2495/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»

відповідач -ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2016 року, ухвалене суддею Зінченко Ю.Є.,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 12862,84 грн., вирішити питання щодо судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_2.

Відповідачі не сплачували в повному обсязі за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що призвело до утворення заборгованості: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2008р. по 31.12.2015р. у розмірі 6414,55 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.06.2000р. по 31.12.2015р. у розмірі 3930,06грн., суму індексу інфляції у розмірі 2283,17 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 235,06 грн.

Боржникам було направлено рахунок-попередження з пропозицією погасити заборгованість за надані послуги.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 12 вересня 2016 року позов КП «Харківводоканал» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 5977,22 грн з врахуванням індексу інфляції 2282,92 грн , 3% річних в сумі 234,78 грн, всього 8494,92 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. Судовий збір в сумі 1378 грн. стягнуто з відповідача ОСОБА_2. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі отримують від позивача послуги з водопостачання та водовідведення, оскільки оплату за вказані послуги відповідачі проводили не в повному обсязі утворена заборгованість підлягає стягненню з них в межах строків позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вказане рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача.

Рішенням колегії суддів Апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Московського районного суду міста Харкова від 12 вересня 2016 року змінено, скасовано в частині стягнення судового збору. Судові витрати в сумі 689 грн покладено на ОСОБА_2 Судовий збір у сумі 689 грн. компенсовано за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 07 лютого 20198 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтоване, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Суд першої інстанції проігнорував, що позивач не довів законність звернення до суду, не сплатив судовий збір, оскільки платіжне доручення не є належним доказом , розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 та неправильно стягнув з нього судовий збір в повному обсязі, тоді як позов задоволено частково.

Позовна заява не містила дату подання до суду та місцезнаходження представника позивача. Не повно та не всебічно з'ясував дійсні обставини справи, не встановив та не перевірив фактичну суму заборгованості, безпідставно стягнув 3% річних та індекс інфляції.

До апеляційного суду відзиву в порядку ст.. 360 ЦПК не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов'язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що КП «Харківводоканал» надає послуги з водопостачання та водовідведення до квартири АДРЕСА_1.

У зазначеній квартирі зареєстровані та мешкають ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Докази реєстрації відповідачів за вказаною адресою підтверджуються відповідями на запит районного суду з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Харківській області від 03.06.2016, отриманих відповідно до ст.122 ЦПК України, в редакції, що діяла на час звернення позивача з позовом, (т.1 а.с.20, 21), а також довідкою про склад сім'ї та місце проживання від 23.01.15 (т.1 а.с. 4), доданою до позовної заяви.

Щодо доводів апеляційної скарги, що надання позивачем відповідачам як споживачам послуг не ґрунтується на положеннях закону, оскільки жодних договорів щодо надання споживчих послуг з водовідведення та водопостачання вони не укладали, то вони не спростовують висновків суду тому, що не звільняють відповідачів від обов'язку оплати за отримані фактично комунальні послуги.

Водопостачання та водовідведення в житловий будинок АДРЕСА_1 проводиться централізовано КП «Харківводоканал», а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по відношенню до позивача є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення.

Відносно доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності укладеного з позивачем письмового договору слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відносини щодо надання фізичним особам послуг з водопостачання та водовідведення регулюються Законом України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та Правилами надання послуг населенню з водо-теплопостачання та водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

КП «Харківводоканал» надає послуги з водопостачання та водовідведення а Відповідач користується вказаними послугами з водопостачання та водовідведення, чим підтвердив свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між ним та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством.

Договір на надання послуг водопостачання та водовідведення, між КП «Харківводоканал» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 не укладався, але водопостачання та водовідведення відповідачам надавалося, тобто ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у фактичних договірних відносинах з КП «Харківводоканал», а також сплачували до 2003 року деякі платежі, відповідно до наданої «сводної картки абонента» (а.с.5).

Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з центрального водопостачання та водовідведення та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання послуг з водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, положення якого мають юридично обов'язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Законуобов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов'язок споживача оплатити надані послуги.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У відповідності до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», (далі - Закон) споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Тобто, висновки суду першої інстанції про невиконання належним чином відповідачами зобов'язання з оплати зазначених послуг та наявність підстав для стягнення заборгованості є правильними по суті, законними і обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не виконують належним чином свої обов'язки по сплаті спожитих послуг з водопостачання та водовідведення, у зв'язку з чим, відповідно до відомостей про нарахування та оплату надання послуг з водовідведення позивачем нарахована за період з 01 липня 2008 року по 31 грудня 2013 року заборгованість, яка з врахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 12862 грн. 84 коп.

Судом першої інстанції з урахування строку позовної давності дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості у межах трирічного строку позовної давності за надані послуги:

-з централізованого водопостачання за період з 01.02.2013 р. по 31.12.2015 р. у розмірі 3631,45 грн. (з лютого 2013 по грудень 2013 року - 879,53 грн., за 2014 рік -1159,11 грн., 2015 рік - 1592,11 грн., а всього 3631,45 грн. ( а.с. 7-8);

- з централізованого водовідведення за період з 01.02.2013 р. по 31.12.2015 р. у розмірі 2345,77 грн. (з лютого 2013 року по грудень 2013 року 400,93 грн., за 2014 рік 748,61 грн., за 2015 рік 1196,23 грн., а всього 2345,77 грн.) (а.с. 9-10);

-суми індексу інфляції у розмірі 2282,92 грн. ( за водопостачання за період з лютого 2013 року по грудень 2015 року 1447,68 грн. - 0,16 грн. = 1447,52 грн.,

- за водовідведення за період з лютого 2013 року по грудень 2015 року 835,49 - 00,9 = 835,40 грн., всього 1447,52+835,40 = 2282,92 грн.) (а.с. 11-14);

- три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 234,78 грн. (за водопостачання за період з лютого 2013 року по грудень 2015 року 150,52 грн. - 0,21 грн. = 150,31 грн., за водовідведення за період з лютого 2013 року по грудень 2015 року 84,54 грн.-0,07 грн. = 84,47 грн., 150,31+84,47 = 234,78 грн.) (а.с. 11-14).

Доводи апеляційної скарги про неправомірність стягнення судом першої інстанції 3% річних та заборгованості з врахуванням індексу інфляції судова колегія відхиляє, виходячи з наступного.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 526 ЦК Українивизначені загальні умови виконання зобов'язання, зокрема, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другоїстатті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті З частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Таким чином, судом першої інстанції в рамках положень закону було стягнуто суму заборгованості в межах строку позовної давності, 3% річних та індекс інфляції.

При цьому, суд першої інстанції помилково вирішив питання про розподіл судових витрат поклавши їх в повному обсязі на відповідача ОСОБА_2, за умов , що позов задоволено частково.

Так, позовні вимоги були заявлені на суму 12862,84 грн., задоволено позов на суму 8494,92 грн., тобто 66,04%.

Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено згідно платіжного доручення № 1189 від 11.02.2016 року судовий збір в сумі 1378 грн.

На підставі ст.141 ЦПК України поверненню позивачу підлягає судовий збір в сумі 910 грн (66,04 % від 1378 грн), а саме 455 грн шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2, 455 грн. шляхом повернення за рахунок держави.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не є підставою в розумінні ст.376 ЦПК України підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 12 вересня 2016 року -змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_1) на користь КП "Харківводоканал" судовий збір в сумі 455 (чотириста п"ятдесят п"ять) грн .

Повернути КП "Харківводоканал" з державного бюджету сплачений згідно платіжного доручення №1189 від 11 лютого 2016 року судовий збір в сумі 455 (чотириста п"ятдесят п"ять) грн.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 12 вересня 2016 року в іншій частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та в силу ст.389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський