Провадження № 22-ц/801/857/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 рокуСправа № 127/31266/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на малолітню дочку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 30 січня 2019 року у м. Вінниці суддею цього суду Королем О. П., зі складанням його повного тексту 04 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на їх малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи його тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2017 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання їх дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень, щомісячно, починаючи з 10 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, вказаний розмір аліментів не дозволяє їй матеріально забезпечити життєві потреби дитини, які полягають в харчуванні, навчанні та всебічному розвиткові дочки.

Пославшись на вказані обставини та на те, що середня заробітна плата у Вінницькій області станом на жовтень 2018 року складає 8351, 00 грн, просила суд змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки та стягувати з нього аліменти на її користь на утримання ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2019 року позов задоволено частково, змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2017 року у справі № 127/2968/17, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, які підлягають індексації, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, пославшись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертав увагу судів, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням, або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08 грудня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн щомісячно, починаючи з 10 лютого 2017 року до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на утримання дружини ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 400, 00 грн щомісячно, починаючи з 10 лютого 2017 року і до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років (а. с. 6-8).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2017 року шлюб ОСОБА_2 з ОСОБА_1 розірвано (а. с. 9-10).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 17 січня 2019 року за № 197/08-01-13/3 ОСОБА_2 за період з 01 кварталу 2018 року по 03 квартал 2018 року отримував доходи з таких джерел: 01 квартал 2018 року - 8376,75 грн; 02 квартал 2018 року - 8376, 75 грн; 03 квартал 2018 року - 7491, 29 грн (а. с. 25).

Відповідно до довідки про доходи, виданої Вінницьким національним технічним університетом, ОСОБА_2 з січня 2018 року по грудень 2018 року нараховано 31986,94 грн заробітної плати, з якої утримано 5440,53 грн податку з доходів та 14535,00 грн аліментів, в т. ч. виконавчого збору (а. с. 26).

Встановивши вказані обставини, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, зокрема, визнання відповідачем позову в частині сплати аліментів в розмірі 1000 грн щомісячно, погіршення матеріального стану позивача, покращення матеріального стану відповідача, який перестав сплачувати кошти на утримання дружини, рівень його середньої заробітної плати, відсутність у платника аліментів інших дітей, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав та з урахуванням положень ст. ст. 182, 183, 184 СК України може змінюватись.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про збільшення розміру аліментів у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII, оскільки зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного суд у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2000,00 грн у зв`язку з тим, що його щомісячний дохід становить більше 10 000, 00 грн є необґрунтованими, оскільки скаржником не надано жодних доказів на їх підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 10 травня 2019 року.