ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Харків

справа №641/2787/18

провадження №22-ц/818/2211/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року, постановлене під головуванням судді Фанда О.А., в залі суду в місті Харкові (повний текст рішення виготовлено 11 лютого 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту у розмірі 103 345,31 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 отримав картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , остання з них має термін дії до 06/2022 року. Таким чином, строк позовної давності у спірних правовідносинах не пропущений та наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» надала додаткові пояснення до апеляційної скарги, зазначила, що всього до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості у розмірі 24 595,08 грн., з яких: 6 448,48 грн. - заборгованість за кредитом, 16 949,60 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.04.2015 року по 31.03.2018 року, та 1 200 грн. - пеня за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором в межах строків позовної давності за один рік.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лишняк Інна Вікторівна надала відзив на апеляційну скаргу, просила відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. При цьому останній платіж за договором здійснено ОСОБА_1 . 20.11.2014 року, а з позовом Банк звернувся лише 04.05.2018 року. Крім того, позивачем не надано належних доказів того, що була здійснена пролонгація кредитного договору.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 25 травня 2012 року ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8 т.1).

Згідно з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлено базові відсоткові ставки (а.с.9 т.1).

Станом на 31.03.2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.05.2012 року становить 103 345,31 грн., з яких:

- 6 448,48 грн. - заборгованість за кредитом;

-87 606,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 892,46 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-4 897,40 грн. - штраф (процентна складова).

Як на підставу позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, тому наявні підстави для стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами).

Укладення між банком та відповідачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що відповідач своїм підписом приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають договір банківського обслуговування.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

ОСОБА_1 вказував, що підписавши анкету-заяву він не укладав кредитного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк», а лише надав згоду стати клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав картку для виплати заробітної плати № НОМЕР_3 строком дії до 02/18. Зазначає, що позивачем не надано доказів укладення між сторонами кредитного договору. Крім того, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж відповідачем за кредитною карткою здійснено 20.11.2014 року, тоді як з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 04.05.2018 року. Тому ОСОБА_1 наполягав на застосуванні строків позовної давності до спірних правовідносин. Вказував, що отримання картки строком дії до 2022 року не спростовує факт пропуску позивачем строків давності, оскільки вказана картка також є зарплатною, кредитної картки він не отримував.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 80, ст. 89 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що 25 травня 2012 року ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8 т.1).

Таким чином між сторонами наявні кредитні правовідносини, оскільки підписавши анкету-заяву, відповідачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 , він приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

Згідно виписки з карткового рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку. Відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював рахунки через термінали в касах магазинів (а.с.114-128 т.1).

Вищевказане дає підстави стверджувати, що підписавши анкету-заяву та отримавши кредитну картку, відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана заява та картка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, які викладені на банківському сайті, становлять між ним та ПАТ КБ ПриватБанк кредитний договір, за порушення виконання якого ОСОБА_1 повинен сплатити позивачу заборгованість разом із нарахованими відсотками та пенею.

Висновок суду першої інстанції, - спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач наполягав на застосуванні строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 15.11.2018 року свідчить про те, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 25.05.2012 року отримав картки № НОМЕР_1 та НОМЕР_2, остання з них має термін дії до 06/2022 року (а.с.132 т.1).

Таким чином строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки з позовом до ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у травні 2018 року, тоді як строк дії картки встановлено до 06/2022 року.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував строку дії картки відповідача, та помилково прийшов до висновку про пропуск позивачем строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив як із недоведеності позовних вимог, та з пропуску позивачем строків давності. Проте положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Колегія суддів вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду у межах позовної давності, вимоги позивача є доведеними належними та допустимими доказами. При цьому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що станом на 31.03.2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.05.2012 року становить 103 345,31 грн., з яких:

- 6 448,48 грн. - заборгованість за кредитом;

-87 606,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 892,46 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-4 897,40 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Встановлено, що штраф і пеня нараховані банком за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вважає, що стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 4 897,40 грн. - штраф (процентна складова), - підлягають залишенню без задоволення.

Також до суду апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» надала додаткові пояснення, в яких зазначено, що всього до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості у розмірі 24 595,08 грн., з яких:

-6 448,48 грн. - заборгованість за кредитом,

- 16 949,60 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом в межах строків позовної давності за період з 01.04.2015 року по 31.03.2018 року,

-1 200 грн. - пеня за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором в межах строків позовної давності за один рік.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року підлягає скасуванню, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково. Стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає заборгованість за кредитним договором від 25.05.2012 року у розмірі 24 595,08 грн., з яких: 6 448,48 грн. - заборгованість за кредитом, 16 949,60 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.04.2015 року по 31.03.2018 року, та 1 200 грн. - пеня за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором в межах строків позовної давності за один рік. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги та апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 23,8% (з103 345,31 грн. на 24 595,08 грн.). При подачі позовної заяви позивачем сплачено 1762 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги - 2643 грн. З урахуванням частково задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 048,40 грн., з яких 419,36 грн. за подачу позовної заяви (23,8% від 1762 грн.) та 629,04 грн. - за подачу апеляційної скарги (23,8% від 2643 грн.).

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25.05.2012 року у розмірі 24 595,08 грн., з яких: 6 448,48 грн. - заборгованість за кредитом, 16 949,60 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.04.2015 року по 31.03.2018 року, та 1 200 грн. - пеня за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором в межах строків позовної давності за один рік.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 048,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук