Провадження №22-ц/812/240/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Миколаїв

Справа № 487/7097/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, подану його представником адвокатом ОСОБА_3

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Павловою Ж.П. 6 грудня 2018 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена

у с т а н о в и в:

24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що є у спільній сумісній власності, а 5 грудня 2018 року з заявою про забезпечення даного позову.

В обґрунтування заяви зазначала, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 8 листопада 2002 року. З серпня 2018 року шлюбні відносини між ними фактично припинились. В жовтні 2018 року вона дізналася, що її чоловік без погодження з нею став знімати з банківських рахунків гроші, що є спільним майном подружжя.

Посилаючись на зазначене просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на банківські рахунки у відділенні ПАТ «ПУМБ» м. Миколаєва, на яких знаходяться грошові кошти, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, але зареєстровані за ОСОБА_2, відкриті за депозитними договорами: №264770839 від 31 січня 2017 року, №271232809 від 8 квітня 2018 року, №270048616 від 7 лютого 2018 року, №269993943 від 3 лютого 2018 року, №270048533 від 7 лютого 2018 року та картковий рахунок №4250387 від 18 січня 2005 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на банківські рахунки у відділенні ПАТ «ПУМБ» м. Миколаїв, на яких знаходяться грошові кошти, зареєстровані за ОСОБА_2 відкриті за депозитними договорами: №264770839 від 31 січня 2017 року, №271232809 від 8 квітня 2018 року, №270048616 від 7 лютого 2018 року, №269993943 від 3 лютого 2018 року, №270048533 від 7 лютого 2018 року та картковий рахунок №4250387 від 18 січня 2005 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на те, що позивач, звертаючись з заявою про забезпечення позову, не надала жодних доказів, які б свідчили про обєктивність її припущень, що відповідач може здійснити відчуження спірного майна, крім того, надану позивачем довідку щодо банківських рахунків відповідача не можна вважати допустимим доказом, оскільки вона одержана з порушенням порядку встановленого законом, а також судом першої інстанції не застосовано зустрічне забезпечення, необґрунтовано накладено арешт на всі грошові кошти, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у забезпеченні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу. У своєму відзиві представник наполягав на тому, що на даний час існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідачем здійснюються операції на банківських рахунках.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 3 статті 152 ЦПК).

Необхідність вирішення цього питання випливає також з положень статті 10 ЦПК України, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобовязаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обовязків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

Таким чином, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що є у спільній сумісній власності, у тому числі і грошових коштів, що перебувають або перебували на банківських рахунках ОСОБА_2 у відділенні ПАТ «ПУМБ» та є їх спільною сумісною власністю. Уточнивши свої позовні вимоги позивач просила визнати 260 000 євро, які перебували станом на 14 травня 2018 року на депозитних рахунках відповідача, відкритих за депозитними договорами №264770839 від 31 січня 2017 року, №271232809 від 8 квітня 2018 року, №270048616 від 7 лютого 2018 року, №269993943 від 3 лютого 2018 року, №270048533 від 7 лютого 2018 року у відділенні ПАТ «ПУМБ» м. Миколаєва обєктом спільної сумісної власності подружжя, стягнувши з відповідача на її користь 130 000 євро компенсації її частки у спільному майні подружжя.

Отже, зі змісту позовних вимог вбачається, що спір між сторонами є реальним та носить матеріальний характер. Предметом цього спору, в тому числі є кошти, які знаходяться на депозитних рахунках відповідача у відділенні ПУМБ.

З метою забезпечення позову, позивач просила накласти арешт на депозитні рахунки та картковий (поточний) _рахунок у відділенні ПАТ «ПУМБ» м. Миколаєва, відкриті на імя ОСОБА_2, посилаючись на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідачем здійснюються операції на банківських рахунках.

На підтвердження наявності депозитних рахунків позивачем була надані виписки по рахункам, у відділенні ПУМБ в м. Миколаєві відкритих на імя відповідача ( а.с.40-46).

З матеріалів справи вбачається, що дійсно у відділенні ПАТ «ПУМБ», на імя ОСОБА_2 були відкриті рахунки згідно депозитних договорів №264770839 від 31 січня 2017 року, №271232809 від 8 квітня 2018 року, №270048616 від 7 лютого 2018 року, №269993943 від 3 лютого 2018 року, №270048533 від 7 лютого 2018 року та картковий рахунок №4250387 від 18 січня 2005 року, що підтверджується листами відділенні ПУМБ в м. Миколаєві від 12, 13 18 лютого 2019 року ( а.с. 115,116,126, 129). Зазначене спростовує доводи представника відповідача щодо недостовірності наданої позивачем довідки.

Втім, станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, а саме 6 грудня 2018 року, були відкриті рахунки, на підставі депозитних договорів №270048616 від 7 лютого 2018 року, №270048533 від 7 лютого 2018 року та поточного рахунку, відкритого згідно договору №4250387 від 18 січня 2005 року, а рахунки згідно депозитних договорів №264770839 від 31 січня 2017 року, №271232809 від 8 квітня 2018 року, №269993943 від 3 лютого 2018 року, були закриті в строк до 6 грудня 2018 року, що підтверджується довідкою АТ ПУМБ наданою на запит суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що існує можлива загроза істотного ускладнення виконання рішення суду або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, що відповідно до частини 2 статті 149 ЦК є підставою для забезпечення позову.

Щодо способу забезпечення позову, то колегія суддів виходить з того, що накладення арешту на депозитні рахунки є співмірним з заявленими позовними вимогам, оскільки наявний зв'язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги та такий захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо необхідності накладення арешту на депозитні рахунки, які були закриті на час розгляду справи, оскільки накладення арешту на закриті рахунки відповідача не є ефективним захистом, оспорюваних прав та інтересів позивача. За такого вважає за необхідне виключити з резолютивної частини судового рішення висновок суду про необхідність накладення арешту на закриті рахунки за депозитними договорами №264770839 від 31 січня 2017 року, №271232809 від 8 квітня 2018 року, №269993943 від 3 лютого 2018 року.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, є непереконливими, оскільки, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо підставності застосування заходів забезпечення позову.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з моменту виникнення між сторонами спору щодо поділу майна подружжя, з 6 депозитних рахунків, які були відкриті на імя відповідача, на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції залишився відкритим лише один.

Вжиття судом заходів забезпечення по даній справі у вигляді накладення арешту на інше спірне майно, не може бути перешкодою для застосування кількох видів та заходів забезпечення позову, а тому доводи представника відповідача в цій частині не заслуговують на увагу.

Не надано відповідачем доказів того, що грошові кошти, які розміщені на спірних рахунках є його заробітною платою.

Не може бути підставою для скасування ухвали про забезпечення позову й посилання представника відповідача на те, що судом не застосовано зустрічне забезпечення, оскільки підстав, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України щодо обовязкового застосування зустрічного забезпечення не встановлено. До того ж, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про застосування зустрічного забезпечення в порядку, передбаченому ст. 154 ЦПК України.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами представника відповідача про те, що за період розгляду справи до ухвалення судом рішення та набрання ним законної сили, грошові кошти на депозитних рахунках відповідача будуть зберігатися без нарахування відповідних відсотків за депозитними договорами, оскільки арешт на депозитні рахунки передбачає заборону розпорядження цими рахунками, а не заборону нарахування відсотків за депозитними договорами.

До того ж, відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.

За таких обставин, основний висновок суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову є вірним.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381,382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником адвокатом ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 грудня 2018 року

змінити, виключити з резолютивної частини ухвали висновок суду про накладення арешту на рахунки у відділенні публічного акціонерного товариства «ПУМБ», відкриті на імя ОСОБА_2 згідно депозитних договорів №264770839 від 31 січня 2017 року, №271232809 від 8 квітня 2018 року, №269993943 від 3 лютого 2018 року.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.