КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 752/6030/18
Головуючий у першій інстанції - Плахотнюк К.Г.
Номер провадження № 22-ц/824/5882/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року v. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_1 , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У березня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона та її онук ОСОБА_5 , 2008 року народження є співвласниками вище вказаної квартири. У квартирі зареєстровані та проживають вона з онуком, а також її дочка ОСОБА_1 , яка є матір`ю онука ОСОБА_5 . Інших осіб, які б мали право на законних підставах проживати в квартирі немає. Проте до квартири без її на те згоди поселився відповідач ОСОБА_3 .. ЇЇ вимогу звільнити квартиру відповідач не виконує. Більше того, ОСОБА_3 постійно вчиняє сварки, псує її майно, перешкоджає їй користуватися її ж власністю. З цього приводу вона неодноразово зверталася за допомогою до правоохоронних органів, однак представники поліції не вбачають в діях відповідача протиправної поведінки, оскільки за результатами проведених профілактичних бесід, ОСОБА_3 було зроблено тільки зауваження. У зв'язку з тим, що вона не може знайти іншого способу для захисту своїх законних прав та інтересів, звернулася до суду з позовом про виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 без надання йому іншого житлового приміщення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Третя особа у справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду та просила його скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що позивачка не є одноосібним власником вказаної квартири, оскільки її син ОСОБА_5 також є співвласником вказаної квартири. А вона як законний представник неповнолітнього співвласника погодила вселення відповідача у справі до вказаної квартири, оскільки перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі. Крім того відповідач є вітчимом ОСОБА_8 , тому вселявся у вказане житло як член сім`ї співвласника.

З урахуванням викладених обставин просила скасувати рішення Голосіївського районного суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

При апеляційному розгляді вказаної справи ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити. Посилалися на те, що позивачка не заперечувала проти вселення відповідача у спірну квартиру, однак в подальшому між ними погіршилися відносини, що й стало причиною вказаного позову.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 заперечили щодо доводів викладених в апеляційній скарзі, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Свої заперечення обґрунтовували тим, що квартира, в яку відповідач вселився без згоди позивачки є спільною частковою власність позивачки та ОСОБА_5 , а тому користування вказаному нерухомими майном повинно здійснюватися за згодою всіх співвласників в тому числі і за її згодою.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що позивачка ОСОБА_2 та її малолітній онук ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності в рівних частках є власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності, виданого відділом приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням від 18 липня 2017 року № 39057 (а.с.10).

Спірне житлове приміщення, квартира АДРЕСА_1 використовується для проживання в ньому співвласників, а також ОСОБА_1 , яка є матір`ю співвласника ОСОБА_5 . Крім того, у квартирі з квітня 2016 року проживає відповідач у справі - ОСОБА_3 , який 15 вересня 2018 року зареєстрував шлюб із дочкою позивачки ОСОБА_1 ( а.с. 80)

Також судом при розгляді справи встановлено, що між позивачкою у справі та відповідачем у справі часто відбуваються сварки, що підтверджено показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 а також висновками за результатами перевірки Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції від 11 січня та 21 жовтня 2018 року (а.с. 91-94).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 суд першої інстанції мотивував свій висновок, тим позовні вимоги ОСОБА_2 відповідають нормам матеріального права ст. 383, 386, 391 ЦК України та доведені наданими позивачкою доказами.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказує на те, що вона як співвласник квартири не може належним чином користуватися даним нерухомим майном, оскільки відповідач у справі ОСОБА_3 вселившись до даного приміщення без її згоди, не зареєструвавшись у встановленому законом порядку, чинить їй перешкоди в користуванні житлом та створює умови нестерпні для життя.

Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.

Згідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як зазначалося вище, позивачу належить 1/2 частина вище вказаної квартири, а отже, квартира є спільною частковою власністю і володіння та користування нею здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 співвласника вказаної квартири, має право самостійно розпоряджатися правами на володіння та користування майном в інтересах ОСОБА_5 , однак з обмеженнями, встановленими ст. 358 ЦК України.

Вказана квартира між сторонами не поділена та порядок користування нею не встановлювався, тому позивачка, як і інший співвласник даної квартири має право на користування всією квартирою, у зв`язку з чим доводи апелянта проте, що вона із відповідачем проживають лише в одній із кімнат не спростовують висновків викладених в судому рішенні.

Крім того, у загальному користуванні сторін знаходяться кухня, ванна кімната, вбиральня та коридори.

За таких обставин, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що здійснюючи своє право на розпорядження та користування частиною квартири, а саме вселяючи ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1 третя особа у справі ОСОБА_1 повинна отримати згоду позивачки як іншого співвласника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вона уклала шлюб із відповідачем у справі і він як член її сім`ї має право на проживання у вказаній квартирі, оскільки веде з нею спільне господарство та приймає участь у вихованні її сина.

Однак, вказані обставини не свідчать про обґрунтованість дій третьої особи та відповідача у справі, оскільки, як було зазначено вище, в силу вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Крім того, відповідно до вимог ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У зв`язку з тим, що квартира є об`єктом права спільної часткової власності, її співвласники можуть здійснювати своє право з відповідними обмеженнями, зокрема, в частині вселення у вказану квартири інших осіб лише за згодою всіх співвласників.

Оскільки цього порядку при вселенні відповідача у вказану квартиру дотримано не було, тому суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а, відтак, вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв