ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №592/9498/17

Номер провадження 22-ц/816/1165/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко Оксана Володимирівна,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником Бутенко Валентиною Миколаївною,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 грудня 2018 року в складі судді Фоменко І.М., ухвалене у м. Суми Сумської області, повне рішення складено 14 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 пред'явила даний позов до відповідача, в обґрунтування якого посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_5, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини житлового будинку, земельної ділянки площею 0,33 га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1

Позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку, інших спадкоємців у померлої немає.

23 травня 2017 року приватним нотаріусом було видано свідоцтво ОСОБА_1 про право на спадщину за законом, яка складається з частки житлового будинку та земельної частки (паю) на території Шпилівської сільської ради.

29 серпня 2017 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0700 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,3300 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 з таким рішенням нотаріуса не погоджується, просить суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. від 29 серпня 2017 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зобов'язавши нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку по АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського фермерського господарства, після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що надані позивачем нотаріусу правовстановлюючі документи свідчать про порушення права інших співвласників буднику на земельну ділянку по вул. Мічуріна, 4, в. с. Харківщина Сумського району Сумської області, тому нотаріус правомірно відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, підстави для визнання незаконною постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину відсутні.

У січні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зобов'язати приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. видати їй свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку під №4 по вулиці Мічуріна в с. Харківщина Сумського району Сумської області для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на момент винесення нотаріусом оскарженої постанови Державний акт про право власності на землю був чинний та ніким не оспорювався, тому відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва нотаріус вийшла за межі своїх повноважень, при цьому посилалась на норми Цивільного та Земельного кодексів України, які не були чинними на час відкриття спадщини, проте суд першої інстанції не врахував зазначених обставин. Крім того, місцевим судом не ухвалено рішення в частині вимог позивача про скасування постанови нотаріуса та зобов'язання приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідач - приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. надала відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Третя особа ОСОБА_3 відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бутенко В.М., яка підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, пояснення приватного нотаріуса Хоменко О.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 10 лютого 1993 року ОСОБА_6 набув у власність жилий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37-38).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер.

Належний спадкодавцю жилий будинок АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці Шпилівської сільської ради, в рівних частках успадкували: мати померлого - ОСОБА_5, дружина - ОСОБА_7, доньки: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36).

ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Шпилівської сільської Ради народних депутатів від 29 жовтня 1993 року №11, передано у власність земельну ділянку площею 0,40 га із них: площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: Сумська область, АДРЕСА_1, (а.с. 8, 13-18).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла (а.с.11).

На час смерті ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, однак проживала зі своєю донькою ОСОБА_1 (до зміни прізвища - ОСОБА_1), яка фактично прийняла спадщину шляхом сумісного проживання, користування та управління майном померлої (а.с. 10, 12, 42).

Встановлено, що ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_5 прийняла спадщину, що складається з: земельної ділянки, площею 2,0542 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шпилівської сільської ради Сумського району Сумської області; земельної ділянки, площею 0,9574 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шпилівської сільської ради Сумського району Сумської області; земельної ділянки, площею 0,3163 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шпилівської сільської ради Сумського району Сумської області; 1/4 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30-33).

29 серпня 2017 року постановою приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,07 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,33 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено право оскарження до суду нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 30 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час прийняття спадщини спадкоємцями після ОСОБА_6, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Згідно п.п. «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного кодексу України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Тобто спадкоємці за законом після ОСОБА_6: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, разом із правом кожної на частку у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями успадкували право на земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння.

За змістом ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до п.п. 4.15, 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №282/20595 від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Згідно з п. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

З огляду на зазначене суд першої інстанції пересвідчившись, що між наданими нотаріусу позивачем правовстановлюючими документами спадкодавця про право власності на частку жилого будинку та земельну ділянку наявна невідповідність часток, яка суперечить нормам цивільного та земельного законодавства, а саме власниці ? частки у праві власності на будинок та господарські споруди, надана у власність вся земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, дійшов правильного висновку про законність відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, набуття одним із співвласників житлового будинку права власності на всю земельну ділянку, позбавляє інших співвласників законного права на відповідні частки земельної ділянки.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання апелянта на відсутність законних підстав у нотаріуса для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину не ґрунтується на законі та матеріалах справи.

Вбачається, що приватний нотаріус Хоменко О.В., керуючись п.п. 4.15, 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №282/20595 від 22 лютого 2012 року, дослідила надані позивачем правовстановлюючі документи на частку у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 належну спадкодавцю та на земельну ділянку, виділену для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, виявила суперечність між правовстановлюючими документами та нормами чинного цивільного та земельного законодавства. А саме, домоволодіння по АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності чотирьох співвласників, проте земельна ділянка в супереч діючому на час прийняття спадщини спадкоємцями законодавству, передана у власність лише одому із співвласників.

ОСОБА_3, яка є однією із співвласниць житлового будинку АДРЕСА_1, зверталась до нотаріуса з заявою про порушення її права щодо земельної ділянки за вказаною адресою, вказала, що їй не було відомо про видачу Державного акту на земельну ділянку тільки на ім'я ОСОБА_5 (а.с. 34-36).

В суді апеляційної інстанції сторони не заперечували, що ОСОБА_3, як співвласник домоволодіння по АДРЕСА_1, оспорювала в судовому порядку рішення виконкому в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,40 га ОСОБА_5 та виданий на підставі цього рішення державний акт на право приватної власності на землю. За наслідками розгляду справи суд задовольнив позовні вимоги. Проте представник ОСОБА_1 адвокат Бутенко В.М. повідомила, що дане рішення суду ОСОБА_1 має намір оскаржити.

За таких обставин нотаріус встановивши, що видача свідоцтва про право на спадщину, яка складається із земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,07 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,33 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, буде суперечити законодавству України, відмовила у видачі свідоцтва на підставі п.1 ч.1 ст.49 Закону України Про нотаріат».

Доводи апеляційної скарги про порушення нотаріусом принципу дії нормативно-правових актів у часі при прийнятті рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на висновки суду першої інстанції по суті спору не впливають, а тому відхиляються апеляційним судом.

В частині доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не ухвалив рішення в частині вимог про скасування постанови нотаріуса та про зобов'язання нотаріуса вчинити дії, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Тобто у випадку, якщо суд першої інстанції щодо певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалив рішення, процесуальний закон надає стороні право звернутися до цього суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

За змістом статті 367 ЦПК України апеляційний суд не наділений повноваженнями розглядати позовні вимоги, з приводу яких не ухвалено рішення судом першої інстанції.

З огляду на зазначене апеляційний суд визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про законність постанови нотаріуса про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, а саме земельні ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки рішення є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду про відсутність правових підстав для задоволення позову не спростовують.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником Бутенко Валентиною Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик