Постанова

Іменем України

25 липня 2019 року

м. Київ

справа № 165/1871/15-ц

провадження № 61-10563св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області, у складі судді Ушакова М. М., від 14 квітня 2016 року та постанову Волинського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К., від 07 травня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), яке у подальшому змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), про захист прав споживача, розірвання договору банківського вкладу та стягнення грошових коштів.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 01 липня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського строкового вкладу «Стандарт» № SAMDN1810 в іноземній валюті, за умовами якого банк прийняв від нього 13 063,04 доларів США зі сплатою 9,25 % річних за користування вкладом та кінцевим строком повернення 01 липня 2014 року.

28 серпня 2013 року між ним і ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN4245 на суму 135 352 грн 12 коп. зі сплатою 18 % річних строком на 12 місяців та кінцевим строком повернення 28 серпня 2014 року.

19 вересня 2013 року між ним і цим же банком укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN8760 на суму 60 000 грн під 18 % річних на 366 днів та кінцевим строком повернення 19 вересня 2014 року. 23 грудня 2013 року між ним і ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD300 на суму 3 000 грн зі сплатою 20 % річних та кінцевим строком повернення 23 грудня 2014 року.

Вказані договори були укладені у м. Євпаторія Автономної Республіки Крим, де він постійно проживав до окупації цієї території України. Нині він проживає у м. Нововолинську Волинської області та неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням розірвати зазначені договори банківського вкладу, розблокувати заблоковані банком відкриті на його ім`я рахунки і повернути йому грошові кошти, однак отримував від банку відмову.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд розірвати укладені між ним і банком договори та стягнути за договором банківського вкладу (депозиту) «Стандарт на 12 місяців» від 01 липня 2013 року № SAMDN1810 з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 15 524, 79 доларів США - суму вкладу та відсотки за період з 01 липня 2013 року до 21 березня 2016 року; 3 % річних у розмірі 773, 88 доларів США за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року; 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21 березня 2015 року до 21 березня 2016 року в розмірі 143 039, 85 доларів США. Розірвати договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт на 12 місяців» від 28 серпня 2013 року № SAMDN4245 та стягнути на його користь 185 547, 39 грн - суму вкладу та відсотки за період з 28 серпня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3 % річних в розмірі 8 018, 54 грн за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року, індекс інфляції у розмірі 101 920, 15 грн за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року; 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21 березня 2015 року до 21 березня 2016 року у розмірі 1 482 104, 40 грн. Розірвати договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт на 12 місяців» від 19 вересня 2013 року № SAMDN8760 та стягнути на його користь 98 473, 74 грн - суму вкладу та відсотки за період з 19 вересня 2013 року до 21 березня 2016 року; 3 % річних у розмірі 4 028, 47 грн за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року; індекс інфляції у розмірі 51 204, 00 грн за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року; 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21 березня 2015 року до 21 березня 2016 року у розмірі 744 600, 00 грн. Розірвати договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» від 23 грудня 2013 року № SAMDNWFD300 та стягнути на його користь 17 563, 24 грн - суму вкладу та відсотки за період з 23 грудня 2013 року до 21 березня 2016 року; 3 % річних у розмірі 710, 90 грн за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року; індекс інфляції в розмірі 9 036 грн за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року; 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21 березня 2015 року до 21 березня 2016 року у розмірі 131 400, 00 грн. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 4 000, 00 грн за надання правової допомоги.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Розірвано договір банківського вкладу від 01 липня 2013 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Стягнуто з банку на користь позивача 15 524, 79 доларів США - суму вкладу та відсотки за період з 01 липня 2013 року до 21 березня 2016 року; 3 % річних у розмірі 773, 88 доларів США за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року. Розірвано договір банківського вкладу від 28 серпня 2013 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , стягнуто з банку на користь позивача 185 547, 39 грн - суму вкладу та відсотки за період з 28 серпня 2013 року до 21 березня 2016 року; 3 % річних у розмірі 8 018, 54 грн, інфляційні втрати у розмірі 101 920, 15 грн за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року. Розірвано договір банківського вкладу від 19 вересня 2013 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , стягнуто з банку на користь позивача 98 473, 74 грн - суму вкладу та відсотки за період з 19 вересня 2013 року до 21 березня 2016 року; 3 % річних у розмірі 4 028, 47 грн та інфляційні втрати у розмірі 51 204, 00 грн за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року. Розірвано договір банківського вкладу від 23 грудня 2013 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , стягнуто з банку на користь позивача 17 563, 24 грн - суму вкладу та відсотки за період з 23 грудня 2013 року до 21 березня 2016 року; 3 % річних у розмірі 710, 90 грн та інфляційні втрати у розмірі 51 204, 00 грн за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року, а також 2 000, 00 грн понесених судових витрат за надання правової допомоги. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стороною укладеного з позивачем договору є ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно із законодавством, яке регулює спірні правовідносини, зобов`язання за договором депозитного вкладу має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їхньої діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року змінено у частині стягненої суми судового збору. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» у дохід держави судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення грошових коштів за ними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» прав позивача на вільне володіння та користування коштами, що є підставою для розірвання договорів та їх стягнення.

Встановивши, що банк порушив грошові зобов`язання, оскільки на вимогу вкладника не повернув унесені позивачем на депозит кошти і відсотки за користування ними, та врахувавши вимоги пункту 21 укладених договорів про відповідальність сторін за порушення умов договору, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченої суми та 3 % річних інфляційних втрат. Стягуючи з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 6 890, 00 грн, суд першої інстанції не врахував вимог підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» щодо максимального розміру ставки судового збору, що підлягає стягненню.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, з урахуванням постанови Верховного Суду від 03 квітня 2019 року про виправлення описки, рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року скасовано у частині розірвання договору банківського вкладу від 01 липня 2013 року № SAMDN1810, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , та стягнення з банку на користь ОСОБА_1 15 524, 79 доларів США суми вкладу та відсотків за період з 01 липня 2013 року до 21 березня 2016 року; 3 % річних у розмірі 773, 88 доларів США за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року, а справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року залишено без змін.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції, вказав на те, що вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що за договором банківського вкладу від 01 липня 2013 року № SAMDN1810, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , квитанції або іншого документа, що є підтвердженням внесення позивачем грошових коштів, у матеріалах справи немає, відповідно, судами зазначені документи не досліджувались.

Як наслідок, суди зробили неправильний висновок про доведення факту укладення між сторонами договору банківського вкладу від 01 липня 2013 року № SAMDN1810 і внесення позивачем грошових коштів у заявленому ним розмірі, та неправомірно задовольнили позовні вимоги у частині розірвання договору банківського вкладу від 01 липня 2013 року № SAMDN1810 і стягнення з банку на користь ОСОБА_1 15 524, 79 доларів США суми вкладу та відсотків за період з 01 липня 2013 року до 21 березня 2016 року; 3 % річних в розмірі 773, 88 доларів США за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 07 травня 2019 року залишено без змін рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року у частині розірвання договору банківського вкладу від 01 липня 2013 року № SAMDN1810, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , стягнення з банку на користь ОСОБА_1 15 524, 79 доларів США суми вкладу та відсотків за період з 01 липня 2013 року до 21 березня 2016 року, 3% річних у розмірі 773, 88 доларів США за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у частині вирішення вимог про розірвання договору банківського вкладу від 01 липня 2013 року № SAMDN1810, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , стягнення з банку на користь ОСОБА_1 15 524, 79 доларів США суми вкладу та відсотків за період з 01 липня 2013 року до 21 березня 2016 року, 3% річних у розмірі 773, 88 доларів США за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року.

На підтвердження укладання договору ОСОБА_1 надав суду копію депозитного договору № SAMDN1810 від 01 липня 2017 року, оригінал якого був оглянутий місцевим судом і факт укладання якого банком не оспорювався.

Факт укладення між сторонами договору № SAMDN1810 від 01 липня 2017 року також підтверджується виписками з карткових рахунків по депозитних договорах, які були надані банком, та копією пластикової платіжної картки, оригінал якої також був оглянутий судом. Під час повторного апеляційного розгляду справи, апеляційним судом також було враховано надану позивачем виписку про рух коштів по картці/рахунку № НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору за період з 01 липня 2013 року по 13 лютого 2019 року, за змістом якого вбачається, що у період 2013-2014 років за даним депозитним договором знімались щомісячні відсотки, приблизно 100, 00 доларів США, та поповнювався на вказані суми даний депозитний договір.

У судовому засіданні позивач вказував, що щомісячно отримуючи відсотки за депозитом він вносив їх відразу на поповнення даного договору. Такі пояснення позивача відповідачем не заперечувались та не спростовувались. У суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 немає можливості надати оригінал квитанції про зарахування коштів за депозитним договором, оскільки за збігом часу, інформація є нечитабельною, у зв`язку з її вигоранням (зникненням).

Наданий позивачем оригінал квитанції про зарахування коштів за депозитним договором від 01 липня 2013 року оглянутий судом апеляційної інстанції та колегією суддів констатовано про складність прочитання на ньому відповідної інформації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у частині вирішення позовних вимог про розірвання договору банківського вкладу від 01 липня 2013 року № SAMDN1810, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , стягнення з банку на користь ОСОБА_1 15 524, 79 доларів США суми вкладу та відсотків за період з 01 липня 2013 року до 21 березня 2016 року, 3% річних у розмірі 773, 88 доларів США за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 рокуі ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Судом першої інстанції не враховано, що позивачем не було надано оригіналу квитанції про внесення грошових коштів на банківський рахунок за договором банківського вкладу № SAMDN1810 від 01 липня 2013 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

31 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою та зупинено виконання рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року та постанови Волинського апеляційного суду від 07 травня 2019 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін. Також ОСОБА_1 подав заяву про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 31 травня 2019 року у частині зупинення виконання рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року та постанови Волинського апеляційного суду від 07 травня 2019 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу № SAMDN1810 «Стнадарт» на 12 місяців в іноземній валюті.

Відповідно до умов договору банк прийняв грошові кошти у сумі 13 063, 04 доларів США на вкладний рахунок, відкритий на ім`я позивача, на строк до 01 липня 2014 року та зобов`язувався щомісяця перераховувати на рахунок-картку ОСОБА_1 9,25 % річних.

Відповідно до пунктів 2, 3 депозитного договору нарахування процентів на суму вкладів нарахування процентів на суму вкладу починається з дня наступного за днем надходження грошей до банку та здійснюється за кожний календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються. Після закінчення кожного цілого місяця, що минув з моменту укладання договору, в перший робочий день, наступного за датою оформлення договору, після 15 год. 00 хв. Нараховані проценти за вкладом нараховуються на картку/рахунок № НОМЕР_1 .

Дія договору припиняється після виплати вкладнику усієї суми вкладу разом із процентами, належними йому відповідно до умов договору (пункт 4 депозитного договору).

Якщо по закінченню місяця вкладник не заявить про бажання забрати свої кошти, то вклад автоматично продовжується ще на один термін. Строк вкладу продовжується неодноразово без заявки вкладника (пункт 6 депозитного договору).

28 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN4245, відповідно до умов якого позивач передав банку грошові кошти в сумі 135 352, 12 грн строком на 12 місяців під 18 % річних з періодом нарахування один місяць, строком на 366 днів (а. с. 88, 89).

19 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN8760, відповідно до умов якого позивач передав банку грошові кошти у розмірі 60 000, 00 грн строком на 12 місяців під 18 % річних з періодом нарахування один місяць, строком на 366 днів (а. с. 90, 91).

29 грудня 2013 року між сторонами укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD300 на суму 3 000, 00 грн під 20 % річних з періодом нарахування один місяць, строком до 23 грудня 2014 року включно (а. с. 92-93).

Оригінали зазначених договорів було досліджено в суді першої інстанції.

Згідно з довідкою від 17 квітня 2014 року № 0711/652, виданою Нововолинським міським сектором управління державної міграційної служби, про взяття на облік особи, переселеної з АР Крим у зв`язку із її тимчасовою окупацією, ОСОБА_1 вважається особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України (а. с. 86-86-1).

У зв`язку зі зміною місця свого проживання позивач неодноразово звертався до банку з проханням перевести його карткові та депозитні рахунки на територію України, розблокувати їх та здійснювати нарахування йому відсотків за депозитами, однак отримував відповіді про припинення діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим (а. с. 95-103).

З виписки з карткових рахунків по депозитних договорах, які були надані банком, зазначено, що позивач знімав нараховані проценти по даному депозитному договору.

Згідно виписки з карткового рахунку № НОМЕР_1 , який був відкрито згідно банківського вкладу № SAMDN1810 від 01 липня 2017 року на суму 13 063, 04 доларів США вбачається, що ОСОБА_1 зняв нараховані проценти у розмірі 832, 18 доларів США.

На підтвердження факту укладання депозитного договору № SAMDN1810 від 01 липня 2017 року позивачем було надано пластикову картку, яка була оглянутий судом, що була видана банком позивачу під час укладання депозитного договору для нарахування відсотків, номер рахунку на який була видана пластикова картка, збігається з номером рахунку, який вказаний і договорі № №SAMDN1810 від 01 липня 2017 року.

У суді апеляційної інстанції позивач надав виписку про рух коштів по картці/рахунку № НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору за період з 01 липня 2013 року по 13 лютого 2019 року, за змістом якої вбачається, що у період 2013-2014 років за даним депозитним договором знімались щомісячні відсотки, у розмірі близькій 100 доларам США та поповнювався на вказані суми даний депозитний договір.

Наданий позивачем ОСОБА_1 оригінал квитанції про зарахування коштів за депозитним договором від 01 липня 2013 року оглянутий судом апеляційної інстанції та колегією суддів констатовано про неможливість прочитання на квитанції відповідної інформації, оскільки за збігом часу, інформація на ній є нечитабельною, у зв`язку з її вигоранням (зникненням).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у частині розірвання договору банківського вкладу від 01 липня 2013 року № SAMDN1810 суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» прав позивача на володіння та користування коштами, що є підставою для розірвання договорів та стягнення з банку на користь ОСОБА_1 суми вкладів, відсотків та 3 % річних.

Під час повторного перегляду справи апеляційним судом встановлено факт укладення між сторонами договору банківського вкладу від 01 липня 2013 року № SAMDN1810 та внесення позивачем грошових коштів у заявленому ним розмірі.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи,перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Щодо заявленого клопотання ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 31 травня 2019 року у частині зупинення виконання рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року та постанови Волинського апеляційного суду від 07 травня 2019 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку слід зазначити наступне.

Діюче процесуальне законодавство зазначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим.

Зрозумілість судового рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Роз`яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов`язкового для характеру.

Суд може відмовити у роз`ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, незрозумілість рішення зумовлена неуважністю прочитання тексту рішення, правовою безграмотністю, або у випадку коли судове рішення не підлягає роз`ясненню.

Порядок вирішення роз`яснення судового рішення визначено статтею 271 ЦПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

З урахуванням того, що ухвала суду касаційної інстанції від 31 травня 2019 року не припускає різного тлумачення та приймаючи до уваги те, що вона не є тим судовим рішенням, яке підлягає роз`ясненню, у заявлено клопотанні слід відмовити.

Керуючись статтями 271, 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 травня 2019 року, у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору банківського вкладу від 01 липня 2013 року № SAMDN1810, укладеного між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , та стягнення з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 15 524, 79 доларів США суми вкладу та відсотків за період з 01 липня 2013 року до 21 березня 2016 року; 3 % річних в розмірі 773,88 доларів США за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року, залишити без змін.

Поновити виконання рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року та постанови Волинського апеляційного суду від 07 травня 2019 року.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 31 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору банківського вкладу та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 травня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко