Єдиний унікальний номер судової справи 489/6894/18
Номер провадження 22-ц/812/797/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

13 травня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва 25 лютого 2019 року, під головуванням судді Коваленка І.В. в приміщені цього ж суду о 14 год. 51 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, про відшкодування майнової шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 вересня 2018 року у момент знаходження зазначеного автомобіля на подвір`ї біля будинку АДРЕСА_1 , під час непогоди, на транспортний засіб впало дерево, внаслідок чого він зазнав значних механічних пошкоджень.

Згідно рахунку-фактури №СЧ-0000643 від 03 жовтня 2018 року вартість робіт та вартість запчастин, які необхідні для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 62 989 грн. 99 коп. Окрім того позивачем сплачено 350 грн. за калькуляцію автомобіля.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради 62 989 грн. 99 коп. у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, 350 грн. витрачених за калькуляцію автомобіля, а також 100 грн. сплачених за отримання довідки, що містить метеорологічну інформацію.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09 листопада 2018 року до участі у справі в якості третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради (далі Департамент ЖКГ ММР).

Відповідач Адміністрація Інгульського району Миколаївської міської ради надала до суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечувала. Вказувала на те, що балансоутримувачем зелених насаджень за адресою по АДРЕСА_1 є Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Південь», а тому Адміністрація Інгульського району Миколаївської міської ради є неналежним відповідачем у справі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент ЖКГ ММР надав до суду письмові пояснення, в яких зазначав, що позивачем на надано до суду належним чином оформленого протоколу пошкодження транспортного засобу та акту огляду місця події. Крім того, вказував на те, що автомобіль був припаркований у місці несанкціонованої стоянки, а шкода була завдана позивачу внаслідок непереборної сили.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 52 491 грн. 66 коп. майнової шкоди, 350 грн. витрат, понесених на оплату послуг з оцінки майнової шкоди, та 100 грн. витрат, понесених на оплату метеорологічної інформації, всього 52 941 грн. 66 коп.

Стягнуто з Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 588 грн. 15 коп.

В апеляційній скарзі Адміністрація Інгульського району Миколаївської міської ради, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про наявність складу цивільно-правового порушення та відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивача, суд першої інстанції виходив з того, що шкода була заподіяна неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків, в результаті чого сталося пошкодження автомобіля, а, відповідно, є підстави для покладення на Адміністрацію Інгульського району Миколаївської міської ради обов`язку по її відшкодуванню, саме в розмірі, зазначеному у судовому рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі Закон України №280/97-ВР) система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду, сільську, селищну, міську раду, сільського, селищного, міського голову та виконавчі органи сільської, селищної, міської ради, старосту.

Згідно до ст.10 Закону України №280/97-ВР міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.

Статтею 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року №2807-ІV (далі Закон України №2807-ІV) визначено, що благоустрій населених пунктів це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Пунктом 1 ст.13 Закону України №2807-ІV встановлено, що до об`єктів благоустрою, крім інших, належать вулиці та прибудинкові території.

Елементами (частинами) об`єктів благоустрою згідно зі ст.21 цього закону є :

1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів;

2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях;

Згідно зі ст.15 цього ж закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності.

У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

Відповідно до ст.25 цього Закону утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Згідно з п.3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України від 10 квітня 2006 року №105, яким врегульовано питання утримання зелених насаджень у населених пунктах України (далі Правила), до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Згідно з п.п.5.1, 5.4, 5.5 зазначених Правил органи державної влади та органи місцевого самоврядування визначають на конкурсних засадах із числа спеціалізованих підприємств, організацій балансоутримувачів об`єктів благоустрою зеленого господарства державної та комунальної власності.

На об`єктах державної чи комунальної власності межі закріпленої території та обсяги пайової участі визначають місцеві органи влади.

Відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі цих об`єктів.

Крім того, відповідно до розділу 12 Правил утримання з метою контролю за станом міських зелених насаджень балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди.

Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи.

Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо.

За даними обстежень складають відповідні акти.

Як вбачається з матеріалів справи, на території міста, де сталася подія з пошкодженням автомобіля позивача, діє Адміністрація Інгульського району Миколаївської міської ради.

Рішенням Миколаївської міської ради від 23 лютого 2017 року № 16/32 затверджено положення про Адміністрацію Інгульського району Миколаївської міської ради.

Відповідно до п.п.3.4.16, 3.4.17 Положення про Адміністрацію Інгульського району Миколаївської міської ради до повноважень зазначеної адміністрації належить контроль за організацією робіт з утримання, благоустрою та санітарного очищення території району.

В порядку виконання цих функції адміністрація здійснює організацію та виконання робіт із знесення, кронування та санітарної обрізки дерев, кущів на території, прилеглій до відомчого житлового фонду та житлових будинків комунальної власності; організацію робіт по догляду за об`єктами благоустрою, закріпленими за адміністрацією району.

Згідно інформації Департаменту ЖКГ ММР, рішенням Миколаївської міської ради від 28 лютого 2014 року №208 закріплено перелік об`єктів благоустрою міста, що фінансуються з міського бюджету, організацію та забезпечення догляду та санітарного стану яких здійснюють адміністрації районів міської ради.

В пункті 31 цього переліку зазначено вулицю Космонавтів, яка розташована на території Інгульського (Ленінського) району міста Миколаєва і закріплена за Адміністрацією Інгульського (Ленінського) району Миколаївської міської ради.

Обставини пошкодження автомобіля та вартість його відновлювального ремонту підтверджуються доказами, яким суд дав належну юридичну оцінку та які не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Зазначені обставини підтверджуються відповіддю начальника Інгульського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області за №18512/51-2018 від 28 вересня 2018 року про те, що заяву ОСОБА_1 з приводу пошкодження його автомобіля зареєстровано (ЄО № 23375 від 24 вересня 2018 року) та під час перевірки встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 подвір`ї знаходився автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час непогоди дерево впало на зазначений автомобіль та пошкодило його, чим заподіяно матеріальної шкоди на суму 56 000 грн. (а.с.11).

Крім того пошкодження автомобіля внаслідок падіння дерева підтверджуються фотографіями з місця події (а.с.23).

Згідно відповіді Миколаївського обласного центру з гідрометеорології за даними спостережень авіаметеорологічної станції Миколаїв, вдень 24 вересня 2018 року спостерігались несприятливі погодні умови: гроза, пориви вітру 16м/с, сильний дощ - кількість опадів 17.7 мм, що складає 45% місячної норми (а.с.12).

Відповідно до відповіді Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 02 жовтня 2018 року за №Р-258/02.02.03.09 щодо огляду зелених насаджень по вулиці Космонавтів, АДРЕСА_2 Б АДРЕСА_3 Г у місті Миколаєві встановлено, що 01 лютого 2018 року фахівцями управління екології Департаменту ЖКГ ММР спільно з представником Державної екологічної інспекції у Миколаївській області було проведено комісійне обстеження зелених насаджень за вищевказаною адресою та складено акт від 01 лютого 2018 року №73 на обрізку і знесення дерев. Відповідно до повноважень даний акт направлено для організації та виконання робіт до Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради (а.с.16).

Відповідно до Акту №73 від 01 лютого 2018 року, складеного фахівцями управління екології Департаменту ЖКГ ММР спільно з представником Державної екологічної інспекції у Миколаївській області, зокрема встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 (тильна сторона будинку), наявне зелене насадження «Платан», яке сухе на 100% та підлягає знесенню; за адресою: АДРЕСА_1 Космонавтів АДРЕСА_4 (тильна сторона будинку) наявне зелене насадження «Тополя», яке сухе на 100% та підлягає знесенню. У зазначеному акті також зазначено, що роботи по знесенню визначених зелених насаджень слід виконувати у присутності представника району Миколаївської міської ради або фахівця управління екології Департаменту ЖКГ ММР відповідно до закріплення територій (а.с.60).

Відповідач не надав доказів того, що на конкурсних засадах визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розміщені вздовж вулиці Космонавтів №146-Б або, що за їх утримання відповідає підприємство, з яким укладено договір про утримання та догляд за зеленими насадженнями.

Таким чином, Адміністрація Інгульського району Миколаївської міської ради не довела відсутність своєї вини у заподіянні шкоди позивачу, а тому саме вона і має відповідати за відшкодування шкоди, заподіяної йому пошкодженням автомобіля.

Твердження відповідача про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження понесених ним витрат на ремонт транспортного засобу та належних доказів щодо самого розміру завданої шкоди, оскільки експертиза не проводилась, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять альтернативного висновку експертизи щодо розміру шкоди заподіяної позивачу, а інших доказів, які б ставили під сумнів наданий позивачем висновок про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу - немає, а тому такі твердження ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Щодо доводів про не надання позивачем платіжних документів на підтвердження понесених витрат, то вони не заслуговують на увагу, оскільки транспортний засіб позивачем не відремонтований.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Тому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням відповідача як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким районний суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог були належним чином оцінені надані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається відповідач у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 17 травня 2019 року