Дата документу 15.04.2019
Справа № 334/238/19
Провадження № 2/334/1739/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві власності та визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . За вказаною адресою окрім неї зареєстрований, але понад шість років на проживає, її син - відповідач по справі.

Реєстрація відповідача за вказаною адресою чинить ОСОБА_1 перешкоди у розпорядженні належним їй майном, крім того, ОСОБА_2 не сплачує вартість нарахованих комунальних платежів, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має.

В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за адресою реєстрації не бажає, у зв`язку з чим позивачка вимушена була звернутись з вказаним позовом до суду.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав.

Представник відповідача - адвокат Шеремет Р.Б. проти позову не заперечував, надав суду заяву ОСОБА_2 , в якій просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України.

За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно приписів частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Разом з тим, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Тобто, відсутність члена сім`ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить власнику на праві власності.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 28.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко Валерієм Михайловичем та зареєстрованого в реєстрі за № 1225, ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується долученими до позову копіями Витягу про реєстрацію права власності №725741 від 06.06.2003 на зазначену вище квартиру.

За вказаною адресою окрім позивачки зареєстрований її син - відповідач по справі ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 , Довідкою ОСББ «ЛаСкала» від 05.01.2019 року, виданою головою правління Паршковою Н.Б. , Довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 14.01.2019 року.

З пояснень позивачки, проти яких не заперечував відповідач, останній за місцем реєстрації не мешкає понад шість років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні квартири участі не бере, особистих меблів, речей, предметів побуту, одягу, взуття, тощо у квартирі не має.

Таким чином, ОСОБА_2 фактично більше року не проживає у належній позивачці квартирі, житловим приміщенням якої не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації він не бажає, тому в силу статті 405 ЦК України втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , перешкоди у володінні та розпорядженні майном - квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.