Справа № 462/1387/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 травня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - Гедз Б.М.,

за участю секретаря судових засідань Рущак Т.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на житло та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником зазначеної квартири, яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2017 року. В спірній квартирі залишилися зареєстровані відповідачі, попередні власники, котрі не виконали умови договору, не знялись з реєстрації. При цьому, відповідачі більше двох років у спірній квартирі не проживають, на телефонні дзвінки не відповідають. У зв`язку з реєстрацією відповідачів у даній квартирі, проводиться відповідне нарахування плати за житлово-комунальні послуги, які вимушена оплачувати самостійно, і як наслідок, не в змозі оформити субсидії. Оскільки реєстрація відповідачів порушує її право власності, просить в судовому порядку визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та зняти їх з реєстрації.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.03.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.30).

В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, при цьому, доповнила, що в 2017 році згідно договору купівлі-продажу придбала спірну квартиру, однак відповідачів не виконали умов договору, не знялися з реєстрації. Просить позов задовольнити.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в судове засідання повторно не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності та відзиву не подали.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. З ч. 1 ст. 346 ) із зняттям останнього з реєстрації.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1266, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передали у власність, а ОСОБА_6 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Свідоцтвом про шлюб підтверджується, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 28 липня 2017 року зареєстрували шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини « ОСОБА_8 » (а.с. 14).

За умовами вказаного договору купівлі-продажу продавці зобов`язалися знятись з реєстрації з проданої квартири разом з членами сім`ї та всіма зареєстрованими в цій квартирі особами до 31.07.2017 року.

Однак, згідно будинкової книги в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 з 04.11.1999 р. та ОСОБА_3 з 04.05.2006 р. (а.с.7-8).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки відповідачі є попередніми власниками житла, тому втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 і в цій частині позов підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивачки про зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання, то така до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, наявність остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідними державними органами при пред`явленні їм такого рішення без додаткового зобов`язання рішенням суду здійснити державними органами такі дії.

Наведена позиція, зокрема, відображена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

За наведених обставин у задоволенні позовних вимог про зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання необхідно відмовити, оскільки реалізуючи свої повноваження державний орган зобов`язаний після набрання цим рішенням стосовно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняти цю особу з реєстраційного обліку без будь-якого зазначення про це в рішенні суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 280-283 ЦПК України, ст.150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на житло та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне заочне рішення суду складено 27 травня 2019 року.

Суддя: (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз