ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 661/4460/18 Головуючий в 1 інстанції Матвєєва Н.В.
Номер провадження 22-ц/819/614/19 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Павловська Ю.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петрової Олени Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 09 січня 2019 року у складі судді Матвеєвої Н.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Петрова Олена Олександрівна, звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 травня 2018р. між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого останній отримав у борг 3800 дол.США, з кінцевою датою повернення 31.05.2018р.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав та грошові кошти не повернув, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 3800 дол.США в еквіваленті національної валюти на день ухвалення рішення, стягнути судові витрати в сумі 1067,04 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 09 січня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що письмовий договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався, грошові кошти останньому не передавались, в розписці наданій суду, ОСОБА_2 зазначений як свідок укладання договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та у своїх поясненнях, як свідка, заперечував належність наявного у договорі свого підпису та факт своєї присутності при укладанні цього договору, та належність йому підпису. Оскільки позивач не надав інших доказів , тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не є стороною у договорі та не має жодних зобов`язань щодо повернення боргу за цим договором. Крім того, ОСОБА_2 не є гарантом виконання позичальником зобов`язань за договором позики.

В апеляційній скарзі Петрова Олена Олександрівна , діючи від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, також стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1600,56 грн. В обгрунтування доводів апеляційної скарги послалась на те, що позивачем до позовної заяви було помилково додано неналежний доказ у вигляді розписки, зміст якої не відповідає обставинам справи, оскільки зі змісту наданої суду розписки вбачається, що відповідач є лише свідком передачі грошових коштів та укладення усного договору позики із іншою особою. Однак, того ж дня позивачем було передано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у позику однакову суму грошей по 3800 дол.США кожному, про що кожний склав розписку. Враховуючи, що позивачем до позовної заяви було додано документ, що не відповідає його змісту заявленої у позові вимоги, суд мав надати можливість позивачу усунути наявні недоліки, однак ухвалив рішення на підставі наданих документів, що позбавляє позивача можливості звернутись з таким позовом повторно.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення, оскільки у письмовому договорі, що доданий до позовної заяві він не є позичальником та гроші за цим договором не отримував. Крім того, доданий до апеляційної скарги інший доказ, письмовий договір позики, де він значиться як позичальник, не може бути прийнятим, як такий, що не подавався в суді першої інстанції та відсутні, встановлені ст. 367 ЦПК України виняткові обставини для його дослідження апеляційним судом. Справжність підпису у вказаного договорі та реквізити паспорта він заперечує.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Завданням цивільного судочинства у відповідності до ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорених прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При розгляді справ суд застосовує основні засади ( принципи ) судочинства, встановлені ч.3 вказаної норми процесуального законодавства.

Застосовуючи принцип змагальності сторін, зміст якого викладений у ст.12 цього Кодексу, де кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зокрема роз`яснює, у випадку необхідності, учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення чи невчинення процесуальних дій. Сприяє учасникам судового процесу у реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

За правилами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках.

Ухвалою суду від 02.11.2018р. провадження у справі відкрито та визначений розгляд прави за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Розгляд справи здійснювався без участі позивача та його представника, адвоката Петрової О.О., яка подала заяву про розгляд справи без її участі.

За змістом позовної заяви вбачається, що позивач, ОСОБА_1 необхідність захисту своїх цивільних прав пов`язував із тим фактом, що відповідач ОСОБА_2 на підставі укладеного між ними письмового договору позики від 7 травня 2018р. отримав грошові кошти, 3800 дол.США, які зобов`язався повернути 31 травня 2018р., однак свого обов`язку у встановлений строк не виконав.

На підтвердження факту укладання договору позики надана копія договору від 05 травня 2018р. за змістом якого вбачається, що позикові зобов`язання на його підставі виникли між позикодавцем ОСОБА_3 з одного боку та позичальником ОСОБА_1 ..

Отже, за своїм змістом вказаний письмовий доказ не містить жодної інформації про предмет доказування у справі, що розглядається, а тому, в силу ст. 77 ЦПК України, не є належним доказом наявності тих обставин із якими позивач пов`язує виникнення між ним та відповідачем цивільних прав та обов`язків.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані розбіжності між зазначеними у позовній заяві обставинами, із якими ОСОБА_6 пов`язує факт виникнення саме між сторонами у справі цивільних прав та обов`язків, та невідповідність цих доводів змісту наданого позивачем письмового доказу на їх підтвердження.

Усупереч приписам ст. 12 ЦПК України суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, не здійснив жодних дій спрямованих на роз`яснення позивачу його права та необхідність надати інші докази на підтвердження викладених ним фактів укладання договору та обов`язку саме відповідача провернути позику.

Крім того, заперечення ОСОБА_2 свого підпису в тексті письмового договору позики, який досліджував суд, де він вказаний як свідок та гарант позикових зобов`язань не може бути беззаперечною підставою для висновку суду про те, що договір позики між позивачем ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не укладався та грошові кошти останньому не передавались.

За викладений обставин висновок суду не можна визнати законним і обґрунтованим.

У ході апеляційного розгляду справи представником позивача разом із апеляційної скаргою наданий письмовий договір позики від 7.05.2018р., укладений між позичальником ОСОБА_2 та позикодавцем ОСОБА_6 , згідно якого позикодавець передав позичальнику, а останній отримав 3800 дол. США із зобов`язанням повернути таку ж суму 31 травня 2018р.

Оригінал цього договору поданий апеляційному суду, копія якого посвідчена у судовому засіданні за участю ОСОБА_2 , та, у відповідності до приписів ч.ч.1,3 ст. 367 ЦПК України, долучена до матеріалів справи, як додатковий доказ на підтвердження тих обставини, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги , оскільки суд першої інстанції не виконав встановленого ст. 12 ЦПК України обов`язку та не роз`яснив позивачеві необхідність надання належного письмового доказу, який містись інформацію про предмет доказування та не попередив про наслідки невчинення ним та його представником такої процесуальної дії.

За змістом ст. 1046 ЦК України одна сторона позикодавець передає у власність іншій стороні позичальникові гроші, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей, або речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.1, 2 ст. 207 та ч.2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, у відповідності до статей 1046, 1047 ЦК України належить встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. (Правова позиція викладена у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13 та у справі № 6-79цс14 від 02.05.2014р.)

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідно до договору позики від 07.05.2018 року, укладеного сторонами у простій письмовій формі, ОСОБА_1 (позикодавець) передав у користування, а ОСОБА_2 (позичальник) отримав 3800 доларів США та зобов`язався повернути таку ж саму суму 31.05.2018 року.

У тексті цього договору, сторони стверджували, що сума передана в повному обсязі до підписання цього договору та засвідчили, що договір відповідає домовленості сторін, їх добровільному волевиявленню. Позичальник несе відповідальність за всі витрати, що будуть пов`язані з виконанням договору або при стягненні боргу. Договір складений в присутності двох свідків, які є гарантами виплати вказаного боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 заперечив справжність свого підпису у тексті цього договору та зазначив, що паспорт, реквізити якого вказані у договорі, ним втрачений до часу його складання .

Апеляційним судом роз`яснено право ОСОБА_2 на проведення почеркознавчої експертизи для встановлення справжності підпису у договорі, проте клопотання про її призначення судом він не заявляв.

Про розгляд справи апеляційним судом ОСОБА_2 належним чином був повідомлений. Був присутній у окремих судових засіданнях, отримав копію апеляційної скарги та доданого до неї нового письмового доказу. Сторонам забезпечена можливість реалізувати свої процесуальні права, проте відповідач, будучи обізнаним про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, поштові повідомлення, надіслані судом за вказаним у його письмових зверненнях на адресу суду, за місцем реєстрації і постійного проживання у АДРЕСА_1 , повернулись із відміткою про те, що адресат не проживає. ( а.с.14,21,31-33,43,67,775,76, 80,82-85,87-91).

Також судом враховані приписи п.4 ст.10 ЦПК України та положення частини першої статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, дозвіл на застосування якої наданий Верховною Радою України, згідно яких кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С . А . проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на зазначені вище обставини, які підтверджуються матеріалами справи, суд дійшов висновку, що вжиті апеляційним судом заходи для надання ОСОБА_2 . необхідних і достатніх можливостей для реалізації ним викладення своєї позиції у судових засіданнях в апеляційному суді з метою дотримання вимоги змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання, що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд визнав встановленим, що за договором позики, укладеним сторонами 7 травня 2018р. , ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 , у позику суму 3800 дол. США, які останній отримав та зобов`язався повернути таку ж суму 31.05.2018р.

Оскільки позичальник свого зобов`язання не виконав, та, заперечуючи проти позовних вимог, не надав належних та допустимих доказів про те, що письмовий договір ним не підписаний, а зазначені у договорі кошти він не отримував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а сума позики - стягненню із відповідача у валюті договору. Також підлягають стягненню на користь позивача і понесені ним судові витрати на сплату судового збору.

На підставі викладеного, ст. 1046,1047,1049 ЦК України та керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Петрової Олени Олександрівни , діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 09 січня 2019 року скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3800 доларів США за договором позики від 07.05.2018 року та судові витрати в сумі 2667 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом 30 днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного тексту постанови - 23.05.2019р.

Головуючий ___________________ Н.В. Орловська

Судді: ___________________ О.В. Кутурланова

___________________ В.В. Майданік