ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-261/11 Головуючий суддя І інстанції Шелест І.М.
Провадження № 22-ц/818/1436/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: договірна
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2018 року, постановлену у складі головуючого судді Шелест І.М., по справі за заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зміну способу виконання рішення у цивільній справі № 2-261/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив :

09 жовтня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова із заявою про зміну способу виконання рішення.

Вказав, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.07.2011 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №038/Р-08 від 26.03.2008 року звернути стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 64,70, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, з укладання від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Заява мотивована тим, що банк позбавлений можливості виконання зазначеного рішення суду з причини відсутності необхідних документів для реалізації предмета іпотеки та відсутності попиту покупців, що робить неможливим виконання рішення суду зазначеним способом.

Чинним законодавством не передбачено чіткого та вичерпного переліку підстав зміни способу та порядку виконання судового рішення. Однак, до обставин, які унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення процесуальне законодавство відносить наступні: хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо, тощо), але відповідно ці обставини не є вичерпними. Обставини, на які посилається банк є суттєвими, та такими, що позбавляють позивача виконати рішення, що набрало законної сили, в передбачений спосіб.

На підставі вищевикладеного, банк просив встановити наступний спосіб виконання заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.07.2011 року: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №038/Р-08 від 26.03.2008 року, що укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» звернути стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 64,70, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Інші положення рішення Орджонікідзевський районний суд м. Харкова від 15.02.2011 року по справі № 2-101/11 залишити без змін. Видати виконавчі листи.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2018 року заяву задоволено. Встановлено наступний спосіб виконання заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.07.2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме звернути стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 64,70, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету застави шляхом проведення прилюдних торгів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду незаконна, необґрунтована, судом не повно з`ясовані обставини, що мають значення по справі.

Вказали, що право звернення до суду із заявою про зміну способу або порядку виконання рішення, як встановлено ч. 1 ст. 435 ЦПК України, ч. З ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», мають стягувач (сторона виконавчого провадження) та виконавець. Поняття «спосіб і порядок виконання судового рішення» означає визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Даних про те, що в порядку, передбаченому ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (чинного на момент набранням рішенням законної сили та видачі виконавчих листів) або ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, було розпочате примусове виконання рішення суду та відповідне виконавче провадження не завершене, заявником не надано.

Банком не доведено факт відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення (винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження) та, відповідно, набуття статусу сторони виконавчого провадження. Відсутність права звернення Банка до суду із вказаною заявою є підставою для відмови в зміні способу виконання судового рішення.

Зазначили, що 01 лютого 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в контексті справи № 340/173/13-ц, провадження № 61-1198св17 (ЄДРСРУ № 72044089) досліджував питання щодо дії мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03 червня 2014 року № 13 04-VII Підпунктом 1 пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, який набрав чинності 07 червня 2014 року, визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або 2) є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 3) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Посилались на правові висновки щодо тлумачення та застосування зазначеного вище Закону викладені у постановах Верховного Суду України у справах № 6-46цс15 від 15 квітня 2015 року, № 6-57цс15 від 27 травня 2015 року, № 6-492цс15 від 16 вересня 2015 року, №6-969цс16 від 06 липня 2016 року.

Вважають, що вони, як відповідачі по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, підпадаємо під дію вищевказаного законодавства та приписів судової практики, саме тому, зміна способу виконання рішення суду є протиправною, безпідставно та незаконною.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи скарги, заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_4 , та відсутності належним чином повідомлених інших учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи заяву банку, суд першої інстанції дійшов висновку, що предметом позову по справі є звернення стягнення на предмет іпотеки, то спосіб реалізації предмета іпотеки та початкову ціну його реалізації, які мають зазначатися в рішенні суду, слід вважати порядком виконання рішення суду, який відповідно до ст.267 ЦПК та ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» визначається в рішенні суду, а тому може бути змінений в порядку ст. 435 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до змісту ч. 1-3, 7 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

У частині першій ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Вказана норма міститься і в ст. 435 ЦПК України.

Виходячи з аналізу зазначеної норми цивільного процесуального закону підставою для зміни способу та порядку виконання судового рішення є наявність виняткових обставин, що ускладнюють його виконання або роблять його неможливим.

Однак банк у своїй заяві про зміну способу виконання рішення на її обґрунтування лише вказав про відсутність необхідних документів для реалізації предмета іпотеки і при цьому не зазначив, яких саме документів і з якого часу у нього не вистачає і яким чином це унеможливлює чи істотно ускладнює виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

З урахуванням системного тлумачення вказаних норм права, зміна способу і порядку виконання, за доведеності зазначених в цих нормах підстав, повинна відбуватися в межах вимог того позову, стосовно якого було ухвалено відповідне судове рішення, яке перебуває на примусовому виконанні.

При цьому в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, що у стягувача у даному випадку виникли обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Висновки суду з цього приводу не відповідають матеріалам справи.

Можлива зміна ринкової вартості предмета іпотеки, ризики зміни коньюктури ринку та наявність документів, необхідних для його продажу має враховуватися банком на стадії вибору способу захисту свого права та звернення до суду з відповідними позовними вимогами, а також під час розгляду справи у суді, і тому такі обставини у даному випадку не можна вважатися істотними.

Крім того, запропонована у заяві банку зміна способу і порядку виконання судового рішення за своїм змістом виходить поза межі вимог розглянутого позову, за своїм змістом є іншим способом звернення стягнення на іпотечне майно і тому це питання не підлягає вирішенню в порядку вказаних норм ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження».

АТ КБ «Приватбанк» у поданій заяві про зміну способу виконання судового рішення із зобов`язання боржника вчинити певні дії, при її недоведеності, також фактично поставив питання про зміну рішення суду по суті та зміну способу захисту порушеного права, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1829цс15зазначено, що задовольняючи заяву про зміну способу виконання судового рішення з повернення майна (відновлення становища, яке існувало до порушення п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України) на стягнення його вартості (відшкодування майнової шкоди п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України) суди фактично змінюють рішення суду по суті та самостійно змінюють спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України.

Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, з урахуванням п. 7 Перехідних положень розділу ХІІІ чинного ЦПК України колегія суддів враховує вказаний правовий висновок, від яких Велика Палата Верховного Суду не відступила.

Посилання апелянтів на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, який набрав чинності 07 червня 2014 року, є помилковим, оскільки відповідно до п.1.2 кредитного договору № 038/Р-08 від 26.03.2008 року загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди складає 252 500 грн., то до цих правовідносин вказаний закон не застосовується.

Таким чином, оскільки ухвалу суду першої постановлену при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк».

Згідно зі змістом ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 було сплачено за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с.162), з урахуванням того, що задоволено апеляційну скаргу, судові витрати підлягають стягненню з банку.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2018 року скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення у цивільній справі № 2-261/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 08.04.1998 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , судові витрати у розмірі 384 грн.20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 травня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В. Кісь.

О.М.Хорошевський.