Номер провадження: 22-ц/813/5380/19
Номер справи місцевого суду: 513/857/18
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 11 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Бучацької А.І., повний текст судового рішення складено 19 березня 2019 року, -

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох дітей у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 25 жовтня 1994 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі. У них народилось п`ятеро дітей, троє з яких є неповнолітніми: донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 2016 року вони проживають окремо, діти знаходяться на її утриманні, а відповідач не надає їй матеріальної допомоги.

Рішенням Саратського районного суду м. Одеси від 11 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 (половини) від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 06 вересня 2018 року і до повноліття найстаршої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , після чого по 1/3 (одній третині) від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину на утримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до повноліття дочки ОСОБА_10 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , після чого по 1/4 (одній чверті) від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_11 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 зазначає, що відповідач є інвалідом другої групи. У зв`язку зі станом здоров`я та інвалідністю, ОСОБА_2 не працює. Єдиним джерело доходу є пенсія по інвалідності, розмір якої складає 1452 грн. У зв`язку з інвалідністю, значну частину його витрат становлять медичні препарати та лікування.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1994 року що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 .

Сторони є батьками трьох малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 .

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї входять та знаходяться на її утриманні малолітні діти: доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син Чихічін ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Довідка до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 893649 підтверджує, що відповідач є особою з інвалідністю другої групи за загальним захворюванням, інвалідність встановлена до 01 квітня 2020 року (а.с.47). Відповідно до довідки про доходи № НОМЕР_5 , ОСОБА_2 перебуває на обліку в Саратському об`єднаному управлінні ПФУ в Одеській області і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1452 гривні на місяць.

У 2017 році відповідачу був встановлений діагноз: "Наслідки перенесеного ГПМК (2015) по іщемічному типу в басейні правої СМА, дизартрія, лівобічний виражений спастичний геміпарез, порушення функції ходьби і самообслуговування. Дисциркуляторна енцефалопатія 3 ст., Декомпенсація, виражений цефалгічний синдром, зниження конгітівних функцій. Загальний та церебральний атеросклероз. Епілепсія, рідкі генералізовані епіприпадки. Гіпертонічна хвороба 3 ст.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. 1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законом України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст. 181 СК України у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року складає 2027 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що мінімальний гарантований розмір аліментів на дітей сторін: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та Давида, яким на час розгляду справи виповнилось відповідно 10, 7 та 6 років, не може бути меншим ніж по 1013,50 гривень на кожну дитину.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що взагалі відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, не заслуговують на увагу, тому що відповідно до ст.180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Крім цього, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

З врахуванням встановлених обставин, які сторонами визнанні, прийнявши до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд обґрунтовано виходив з того, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні першої та апеляційної інстанціях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 27 вересня 2019 року.

Головуючий ____________________О.С.Комлева

Судді ____________________О.Г.Журавльов

____________________Ю.І. Кравець