ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/466/18Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/817/173/19 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу: представника позивача адвоката Ткаченка О.Ю.; відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 594/466/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якої діє Ткаченко Олег Юрійович, на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року, ухвалене суддею Зушман Г.І., повне судове рішення складене 19 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, де третя особа - Служба у справах дітей Борщівської РДА, про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина з народження проживає з матір'ю та перебуває на її повному утриманні. Відповідач свідомо уникає виховання дитини, життям сина не цікавиться. Знаючи про прийняте судом рішення щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини та свідомо нехтуючи потребами дитини, відповідач не надавав і не надає жодних коштів та ухиляється від обов'язку утримувати дитину. Дитина його не знає, а тому з метою уникнення обставин, при яких відповідач може скористатися батьківськими правами всупереч інтересам дитини, ОСОБА_3 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Борщівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі Ткаченко О.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Посилається на ухилення ОСОБА_2 від обов'язку утримувати дитину, що підтверджується заборгованістю відповідача по аліментах на дитину станом на 01.07.2018 року у розмірі 32023, 96 грн. та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у період з 01.2017 по 08.2017 року у сумі 9450 грн. Вказує, що сином не цікавиться, жодного разу його не відвідував, не телефонував, хоча неодноразово приїжджав у смт.Скала-Подільська, де проживає дитина. Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що ухваленим рішенням суд першої інстанції знехтував інтересами дитини, оскільки є очевидним свідоме ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків.

Наголошує, що відповідачем не було доведено, що ним вчинялися будь-які активні дії на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дитини. Вважає висновок органу опіки та піклування від 06.07.2018 року недостатньо обгрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечив відносно задоволення апеляційної скарги, рішення суду вважає законним та обґрунтованим. Просить не брати до уваги покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є близькими родичами позивача та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, для котрих позивач є роботодавцем та сусідкою. Мотивує, що заборгованість по сплаті аліментів на дитину виникла за час перегляду справи в апеляційному порядку, а на лютий 2019 така заборгованість ним погашена. Відсутність спілкування з дитиною пов'язана з поведінкою позивача, котра таке спілкування заперечує, на будь- який контакт щодо мирного врегулювання питання його участі у вихованні дитини не йде.

Під час судового засідання апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні змісту скарги, просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Відповідач апеляційної скарги не визнав з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Орган опіки і піклування - служба у справах дітей Борщівської районної державної адміністрації у даній справі підтримує свій висновок від 06 липня 2018 року №01-1022/02-23, згідно з яким вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2014 року, який розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року.

Свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 підтверджено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає з матір'ю у смт.Скала-Подільська Борщівського району Тернопільської області по вул.Грушевського,108, де проживають також і батьки позивача.

Відповідач із жовтня 2014 року проживає окремо від сім'ї. Причиною погіршення подружніх стосунків, а згодом і розірвання шлюбу стали побутові суперечки та відмова дружини проживати окремо від її батьків, що встановлено рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року.

Судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2014 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто в користь позивачки ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 1 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 14 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 22 листопада 2017 року, збільшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2014 року у справі №594/1464/14-ц, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Відповідно до довідок про доходи, виданих Департаментом патрульної поліції, від 09 серпня 2018 року №1375, №1376, №1377 ОСОБА_2 працює заступником командира батальйону, і з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року ним сплачено аліментів на суму 12 167,35 грн.; з 1 січня 2018 року по 31 липня 2018 року - на суму 16 002,67 грн.

Заочним рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_3 у країни Болгарія та Туреччина в період з 02 серпня 2017 року по 15 вересня 2017 року, з метою оздоровлення та відпочинку.

Згідно з характеристиками, виданими по місцю проживання відповідача Скала-Подільською селищною радою 12 червня 2018 року №687/2-14 та адміністратором парафії Успення пресвятої Богородиці смт.Скала-Подільська Борщівського району Бучацької єпархії УККЦ ОСОБА_11 18 липня 2018 року, ОСОБА_2 по місцю проживання характеризується позитивно.

Орган опіки і піклування Борщівської районної державної адміністрації надав висновок від 06 липня 2018 року №01-1022/02-23 про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з мотивів відсутності підтвердження фактів, що батько дитини умисно нехтує своїми батьківськими обов'язками.

Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною третьою статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до положень статті 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 бажає спілкуватись із сином та піклуватись про нього, приймати участь у вихованні дитини, у зв'язку з чим у суді як першої, так і апеляційної інстанцій послідовно категорично заперечував проти позовних вимог про позбавлення батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини, неодноразово заявляв про намір піклуватися про сина, а тому вважати, що відповідач злісно не виконує обов'язки по вихованню дитини, свідомо нехтує ними немає підстав.

Судом першої інстанції обгрунтовано прийнято до уваги висновок органу опіки і піклування Борщівської районної державної адміністрації від 06 липня 2018 року №01-1022/02-23 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з огляду на те, що не знайшли свого підтвердження факти, що батько дитини, умисно нехтує своїми батьківськими обов'язками, не приділяє достатньої уваги для розвитку малолітнього, не спілкується з ним в необхідному обсязі для закріплення загальноприйнятих норм моралі, не цікавиться його навчанням та станом здоров'я, не забезпечує йому доступу до культурних та духовних цінностей, не дбає про матеріальне забезпечення дитячих потреб.

Відмовляючи у позові про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, суд виходив з того, що така санкція є крайнім заходом впливу до осіб, які умисно не виконують батьківських обов'язків, а оскільки відповідач на виправдання своєї відсутності у житті дитини протягом тривалого періоду надав суду належні та допустимі докази, з'являвся у судові засідання, висловлювався категорично проти позбавлення батьківських прав щодо сина, а тому, з урахуванням висновку органу опіки і піклування Борщівської районної державної адміністрації від 06 липня 2018 року №01-1022/02-23, немає підстав для позбавлення його батьківських прав. Разом з тим, суд прореагував на невиправдану пасивність відповідача у відстоюванні своїх батьківських прав та попередив його про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітнього сина.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а тому колегія суддів із ним погоджується.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належно не зреагував на ухилення ОСОБА_2 від обов'язку утримувати дитину, що підтверджується заборгованістю відповідача по аліментах на дитину станом на 01.07.2018 року у розмірі 32023, 96 грн. та по аліментах на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у період з 01.2017 по 08.2017 року у сумі 9450 грн., спростовуються погашенням утвореної заборгованості та систематичною щомісячною сплатою аліментів на даний час.

Протилежного, у порушення ст.81 ЦПК України, позивач не надала ні суду першої, ні апеляційної інстанцій.

Крім цього, сама по собі заборгованість відповідача по сплаті аліментів не є обставиною, з якою закон - норми статті 164 СК України пов'язують позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання особи, яка подала апеляційну скаргу як на підставу до задоволення позову, що з часу, коли відповідач проживає окремо, сином не цікавиться, не провідував його та не телефонував, оскільки судами встановлено, що між колишнім подружжям, а також між відповідачем та родиною позивача, де проживає дитина, існують конфліктні відносини, а тому сама по собі відсутність спілкування між батьком та дитиною, за таких обставин, не є підставою для вжиття крайнього заходу сімейно-правової відповідальності - позбавлення батьківських прав.

Твердження стосовно необгрунтованості висновку органу опіки та піклування від 06.07.2018 року не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки не встановлено, що даний висновок прийнятий із порушеннями вимог закону чи інтересів дитини.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та давши їм належну правову оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність об'єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки ОСОБА_2 та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно сина, котрі б слугували підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє адвокат Ткаченко Олег Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді, покласти на позивача ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 22 лютого 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Костів О.З.

Судді: Парандюк Т.С.