23 травня 2019 року м. Чернівці
Окрема думка судді І.Н. Лисака
при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
За наслідками апеляційного розгляду справи апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно частин 1, 2, 4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Предметом розгляду у цій справі є вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Частина 1 ст.34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
За змістом ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Норма частини першої ст.30 ЗУ «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема стаття 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
У ст.1 ЗУ «Про телекомунікації» від 18 листопада 2003 року № 1280-IV зазначено: домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.
Поняття «веб-сайт» міститься у наказі Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25 листопада 2002 року № 327/225 «Про затвердження Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади та Порядку функціонування веб-сайтів органів виконавчої влади», згідно з яким веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет.
Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім`я. Доменне ім`я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того, щоб сайт був позначений конкретним доменним ім`ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім`я у відповідному домені.
Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
Згідно роз`яснень, викладених в п.21 зазначеної Постанови, саме позивач повинен встановити особи автора та власника веб-сайту.
Виходячи з доводів позовної заяви, позивач вказував, а суд погодився, що відповідачем поширено щодо нього інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує його честь та гідність. Вказана інформація була розповсюджена відповідачем на каналах відеохостингового сайту YouTube шляхом розміщення негативного змісту коментарів під чотирма відео програм. Зазначена інформація поширена і доведена до відома великої кількості людей у спосіб розміщення її у відкритих джерелах, що підтверджується кількістю переглядів і свідками, які повідомили позивача про появу такої інформації в мережі інтернет. Позивач вважає, що поширені відомості не відповідають дійсності, оскільки відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, принижують його честь, гідність та підлягають спростуванню. В результаті цілеспрямованих дій відповідача щодо поширення недостовірної інформації про позивача і усвідомлення при цьому ним наслідків своїх дій, що опорочили честь, гідність і ділову репутацію позивачеві було спричинено значну моральну шкоду - втрати немайнового характеру внаслідок приниження його честі, гідності і ділової репутації як офіцера, ускладнення подальшого активного громадсько-політичного життя, ускладнення стосунків із громадськістю.
Крім того, що коментар зроблений під аватаром із зображенням фото нібито відповідача та з інформацією, відомою декількома особами і яка сприймається позивачем негативно, інших належних та допустимих доказів відповідно до наведених норм, зокрема, спроб отримання інформації для підтвердження доводів позовної заяви, що саме ОСОБА_1 належить аккаунт, IP - адреса чи YouTube канал, на якому було розміщено коментарі, позовна заява та оскаржуване рішення не містить, отже, вважаю, що позивачем не доведено авторство, а висновки суд ґрунтуються на припущеннях.
За таких обставин суд апеляційної інстанції мав підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Суддя І.Н. Лисак23.05.19