Справа № 296/8867/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"02" квітня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого Сингаївського О.П.,

з участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування частки майна з чужого володіння,

ВСТАНОВИВ:

8 листопада 2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому зазначив, що 26.10.2009 Богунським районним судом м. Житомира у справі № 2-н-2550/09 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на його користь 41 637,00 грн.

19.07.2010 Корольовським відділом ДВС Житомирського МУЮ було накладено арешт на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 та належала на праві власності ОСОБА_5

14 листопада 2011 року відповідно до Акту державного виконавця від 14.11.2011 та Постанови про передачу майна в рахунок погашення боргу від 14.11.2011, вказана частина квартири була передана позивачу у власність в рахунок погашення зазначеного боргу.

Таким чином рішення Богунського районного суду м. Житомира у справі № 2-н-2550/09 про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача 41 637,00 грн. було виконане.

03.09.2012 Богунський районний суд м. Житомира скасував судовий наказ, що виданий 26.10.2009 Богунським районним судом м. Житомира у справі № 2-н-2550/09.

Постанова ДВС про передачу майна в рахунок погашення боргу від 14.11.2011 залишилась не скасованою.

26 листопада 2010 року Корольовським районним судом м. Житомира було ухвалено заочне рішення у справі № 2-4813/10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , згідно з яким суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частки квартири по АДРЕСА_1 .

19.09.2012 Апеляційним судом Житомирської області при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на вказане рішення було ухвалено рішення про скасування рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26.11.2010 та ухвалене нове про відмову у задоволенні позову.

30.10.2013 ОСОБА_3 спірна частину квартири була подарована громадянці ОСОБА_4 на підставі договору № 7255 від 30.10.201, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським A.B.

30.10.2013 ОСОБА_4 подарувала вказану частину квартири ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 4243 від 30.10.2013, що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В.

З огляду на викладене та посилаючись на те, що питання про поворот виконання судового наказу про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 41 637,00 грн. не вирішувалось і 1/5 частки вказаної квартири належить йому на праві власності, позивач просить: «Витребувати у ОСОБА_2 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ».

Ухвалою судді ОСОБА_6. від 5 грудня 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено судове засідання.

У зв'язку із звільненням судді ОСОБА_6 та відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду від 15 червня 2018 року, 15 червня 2018 року, після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, дану справу було передано у провадження судді Сингаївського О.П., який ухвалою від 2 липня 2018 року прийняв до свого провадження справу та призначив її судовий розгляд.

У судове засідання позивач не з'явився, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги свого довірителя представник підтримує повністю і не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та треті особи, які повідомлялись про судовий розгляд справи, до суду не з'явились, заяв про розгляд справи за їх відсутності, відзив та пояснення на позовну заяву ОСОБА_1 не надали.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе, відповідно ч.1 ст.280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 26.10.2009 Богунським районним судом м. Житомира у справі № 2-н-2550/09 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 41 637,00 грн.

14 листопада 2011 року на виконання вказаного судового наказу, відповідно до Акту державного виконавця від 14.11.2011 та Постанови про передачу майна в рахунок погашення боргу від 14.11.2011, позивачу була передана у власність в рахунок погашення боргу належна боржнику ОСОБА_5 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 . При цьому в постанові про передачу майна в рахунок погашення боргу від 14.11.2011 зазначено, що вказана постанова є підставою для оформлення права власності на це майно.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.2012 було скасовано судовий наказ, що виданий 26.10.2009 Богунським районним судом м. Житомира у справі № 2-н-2550/09.

Вказані обставини підтвердились в судовому засіданні копією постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 14.11.2011 (а. с. 3), актом державного виконавця від 14.11.2011 (а. с. 4), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 5), копією ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.2012 (а. с. 6).

30.10.2013 ОСОБА_3 спірна частку квартири була подарована громадянці ОСОБА_4 на підставі договору № 7255 від 30.10.2013 посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським A.B.

30.10.2014 ОСОБА_4 подарувала вказану частку квартири ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 4243 від 30.10.2013, що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В. та підтвердилось інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 15).

Відповідно до п.9 ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження», про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п.п.1 п.1 ст.2 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Чинним законодавством не встановлено визначення моменту виникнення права власності у набувача нерухомого майна в разі передачі цього майна в рахунок погашення боргу в порядку передбаченому п.9 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, ч.4 ст.334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства у їх сукупності, суд вважає за необхідне застосовуючи аналогію закону (ч.1 ст.8 ЦК України) застосувати до спірних правовідносин наведену норму ч.4 ст.334 ЦК України. Таке застосування узгоджується з положенням інших норм, що регулюють спірні правовідносини, а саме, наведеної ст.182 ЦК України про необхідність державної реєстрації права власності на нерухомі речі та його переходу, п.9 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» про необхідність оформлення свого права власності на отримане майно.

Позивач не надав доказів того, що ним було зареєстроване своє право власності на спірну частку квартири в порядку встановленому чинним законодавством, у зв'язку з чим суд дійшов до висновку про те, що у нього не виникло право власності на вказану частку квартири і відповідно - відсутнє право на захист свого порушеного права, в тому числі в порядку ст.ст.387, 388 ЦК України, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог.

Крім того, судом враховується, що на час розгляду вказаної справи відсутня правова підстава набуття позивачем права власності на спірну частку квартири, оскільки судовий наказ, на виконання якого державним виконавцем було вирішено передати спірне майно позивачу, скасований, про що зазначено вище.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача, тому відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.182, 334, 387, 388 ЦК України, п.9 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», п.п.1 п.1 ст.2 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст.ст.10, 11, 12, 81, 258, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування частки майна з чужого володіння - відмовити за безпідставністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Житомирському апеляційному суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. П. Сингаївський