Номер провадження 2/754/1193/19
Справа №754/3467/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2019 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сидоренко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконним наказу про звільнення, визнання незаконним рішення, визнання незаконним та скасування запису в трудовій книжці, зобов`язання змінити запис в трудовій книжці та стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва суду з позовом до відповідачів Публічного акціонерного товариства "Златобанк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконним наказу про звільнення, визнання незаконним рішення, визнання незаконним та скасування запису в трудовій книжці, зобов`язання змінити запис в трудовій книжці та стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 червня 2017 р. відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіної М.А. № 32-П «Про прийняття на роботу» позивача було прийнято на посаду затупника начальника Юридичного управління АТ «Златобанк».

24.10.2017 р. згідно з наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіної М.А. № 96-П «Про переведення», позивача переведено на посаду начальника Юридичного управління АТ «Златобанк».

19.12.2017 року у АТ «Златобанк» за вхідним № 4265 зареєстрована заява про звільнення із займаної посади з 19.12.2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Але станом на 19.12.2017 року її не було звільнено, трудову книжку не видано, розрахунок не проведено. На прикінці робочого дня 19.12.2017 року позивачкою було подано заяву (зареєстровану за вхідним № 4266 від 19.12.2017 р.) про направлення на її адресу повідомлення про отримання трудової книжки та проведення всіх виплат, однак вимоги закону виконані не були. Неодноразово позивачка зверталася до різних установ з приводу захисту порушених трудових прав, але позитивного результату отримано не було. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд:

1)Зобов`язати ПАТ «Златобанк» від імені якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, звільнити з 19.12.2017 р. позивача з посади начальника Юридичного управління ПАТ «Златобанк» шляхом видачі наказу про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України з 19.12.2017 р.;

2)Зобов`язати ПАТ «Златобанк» від імені якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з посади начальника юридичного управління ПАТ "Златобанк" з 19 грудня 2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України;

3)Зобов`язати ПАТ «Златобанк» від імені якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути особисто в руки під підпис про отримання ОСОБА_1 трудову книжку з внесеним записом про звільнення з посади начальника юридичного управління АТ «Златобанк» з 19.12.2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України;

4)Стягнути з Зобов`язати ПАТ «Златобанк» від імені якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 188 500,30 грн., що складається з наступних сум:

-невиплачена заробітна плата з 15.11.2017 року по 19.12.2017 року у сумі 28 870,23 грн.;

-вихідна допомога у розмірі 68 008,09 грн. без урахування обов`язкових щомісячних утримань;

-лікарняний з 13.12.2017 року по 18.12.2017 року у сумі 4 131,44 грн.;

-кошти за невикористану відпустку у сумі 7 674,62 грн;

-відпускні за 08.12.2017 р. у розмірі 697,69 грн.;

-середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, без обмеження будь-яким строком в розмірі - 79 118,23 грн. (з розрахунку: враховуючи, що середньомісячна зарплата становиь - 28 160,70 за період з 20.12.2017 р. по 31.12.2017 р. становить - 9 386 грн.; за січень 2018 р. становить - 28 160,70 грн.; за лютий 2018 р. - 28 160,70 грн.; за період з 01.03.2018 р. по 15.03.2018 р. - 13 409,90 грн.).

5)Стягнення сум, зазначених у п. 5 прохальної частини позовної заяви здійснити шляхом примусового списання з накопичувального рахунку ПАТ «Златобанк» № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк» Філії ГУ по м. Києву та Київської області ТВБВ № 10026/0122

24.04.2018 року до суду надійшла заява позивач про зміну позовних вимог. Дана заява мотивована тим, що 02.04.2018 року на її картковий рахунок надійшли кошти від АТ «Златобанк» у сумі 35 022,34 грн., однак довідки про те, що це за суми, не отримано. Крім того, 10.04.2018 року у відділенні Укрпошти позивачем було отримано трудову книжку із записом про звільнення від 02.04.2018 року з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Але позивач не погоджується з тим, що її звільнення відбулося за прогул, оскільки нею було подано заяву про звільнення 19.12.2017 року, а тому підстав для виходу на роботу після цієї дати не було. На підставі викладеного позивач просить суд:

1)Визнати незаконним наказ Публічного акціонерного товариства «Златобанк» від 02.04.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України;

2)Визнати незаконним рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 046/18 від 29.03.2018 р.;

3)Визнати незаконним та скасувати запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення з 02.04.2018 року з підстав, визначених п. 4 ст. 40 КпАП України;

4)Визнати розірваним трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Златобанк», від імені та в інтересах якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, з 19 грудня 2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України;

5)Зобов`язати ПАТ «Златобанк», змінити запис від 02.04.2018 року, внесений до трудової книжки ОСОБА_1 , та внести запис про звільнення з посади начальника юридичного управління ПАТ «Златобанк» з 19 грудня 2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України;

6)Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» від імені якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 181 085,82 грн., а саме: вихідна допомога у розмірі 68 008,09 грн.; середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 100 573,98 грн.; лікарняні з 13.12.2017 року по 18.12.2017 року в сумі 4 131,44 грн.; кошти за невикористану відпустку в сумі 7 674,62 грн.;

7)Стягнення сум, зазначених у п. 8 прохальної частини, здійснити шляхом примусового списання з накопичувального рахунку АТ «Златобанк» на рахунок ОСОБА_1 ;

8)Стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачки судові витрати.

04.06.2018 року до суду надійшов Відзив на позовну заяву представника Славкіної М.А . Відповідно до даного Відзиву представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зважаючи на те, що 19.12.2017 року позивач подала керівнику АТ «Златобанк» заяву про звільнення, але станом на дату подачі заяви уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіна М.А. не виконувала повноваження керівника Банку, що підтверджується витягом з реєстру, оскільки з 13.12.2017 року керівником Банку був ОСОБА_3 , а тому прийняти рішення про звільнення позивачки вона не могла. Але при цьому представник вказує про те, що позивач була відсутня на робочому місці з 20.12.2017 року по 31.03.2018 року, у зв`язку з чим складалися акти про відсутність особи на робочому місці. Враховуючи тривалу відсутність позивача на робочому місці, уповноваженою особою Славкіною М.А. 02.04.2018 року був виданий наказ про звільнення з посади позивача за прогул без поважних причин. При звільненні позивачці були нараховані всі необхідні суми, а тому підстав для нарахування вказаних у позові сум немає. Враховуючи те, що звільнення позивача є законним, представник просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

23.05.2018 року до суду надійшов Відзив на позовну заяву представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до якого представник просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Також у Відзиві вказано про те, що з Фондом у позивача відсутні трудові відносини, а тому Фонд є неналежним відповідачем у справі.

05.09.2018 року до суду надійшла Відповідь на відзив позивача, в якій вона зазначає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. При цьому зазначила, що заперечення відповідачів є безпідставними, оскільки звільнена вона була неправомірно.

05.09.2018 року до суду надійшла заява позивачки про зміну позовних вимог, відповідно до якої вона просить суд:

1)Визначити спосіб захисту прав шляхом примусового виконання позовних вимог в натурі;

2)Визнати незаконним наказ Публічного акціонерного товариства "Златобанк" від 02.04.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з підстав, визначених п. 4 ст. 40 КЗпП України;

3)Визнати незаконним рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 046/18 від 29.03.2018 р.;

4)Визнати незаконним та скасувати запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення з 02.04.2018 року з підстав, визначених п. 4 ст. 40 КпАП України;

5)Визнати розірваним трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Златобанк», від імені та в інтересах якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, з 19 грудня 2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України;

6)Зобов`язати ПАТ «Златобанк», змінити запис від 02.04.2018 року, внесений до трудової книжки ОСОБА_1 , та внести запис про звільнення з посади начальника юридичного управління ПАТ «Златобанк» з 19 грудня 2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України;

7)Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» від імені якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 198 000,00 грн., а саме: вихідна допомога у розмірі 90 000,00 грн.; середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 108 000,00 грн.; лікарняні з 13.12.2017 року по 18.12.2017 року в сумі 4 131,44 грн.; кошти за невикористану відпустку в сумі 7 674,62 грн.;

8)Стягнення сум, зазначених у п. 9 прохальної частини, здійснити шляхом примусового списання з накопичувального рахунку АТ «Златобанк» на рахунок ОСОБА_1 ;

9)Стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачки судові витрати;

10)Допустити рішення суду до негайного виконання

13.12.2018 року до суду надійшли додаткові письмові заперечення на позов представника відповідача ПАТ «Златобанк».

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за викладеними в позові обставинами, просила їх задовольнити.

Представник відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача - АТ «Златобанк» - у судовому засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 15 червня 2017 р. відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіної М.А. № 32-П «Про прийняття на роботу» позивача було прийнято на посаду затупника начальника Юридичного управління АТ «Златобанк».

24.10.2017 р. згідно з наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіної М.А. № 96-П «Про переведення», позивача переведено на посаду начальника Юридичного управління АТ «Златобанк».

19.12.2017 року у АТ «Златобанк» за вхідним № 4265 зареєстрована заява про звільнення із займаної посади з 19.12.2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Але відповідачем тривалий час рішення про звільнення позивача з займаної посади не приймалося, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до відповідачів та інших установ щодо направлення їй копії наказу про звільнення, видачу трудової книжки та проведення розрахунку. Через те, що такі дії відповідачем вчинені не були, позивач і звернулася до суду з даним позовом.

У процесі розгляду справи встановлено, що 02.04.2018 року відповідачем Уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації АТ «Златобанк» Славкіною М.А. був виданий наказ про звільнення позивача ОСОБА_1 за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

10.04.2018 року позивачкою було отримано трудову книжку із записом про звільнення з підстав, зазначених вище, а також отримано розрахунок шляхом перерахування коштів на картковий рахунок.

В позовних вимогах ОСОБА_1 вказує на те, що наказ про звільнення її з підстав прогулу без поважних причин є незаконним, оскільки був виданий лише після звернення її 19.03.2018 р. до суду з даним позовом, а заяву про звільнення було подано нею в установленому законом порядку і яка не була розглянута протягом 4 місяців.

У своїх запереченнях представник відповідача вказує про те, що позивач звернулася з заявою про звільнення до особи, яка не мала повноважень на прийняття такого рішення станом на 19.12.2017 року, а тому посилання позивача є безпідставними.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, 19.12.2017 року позивач звернулася із заявою про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням АТ «Златобанк» вимог законодавства України про працю, а саме порушенням умов трудового договору в частині виплати заробітної плати.

Вказана заява про звільнення була подана на ім`я керівника АТ «Златобанк» та зареєстрована у Банку 19.12.2017 року.

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.05.2017 року № 1977 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» було призначено Славкіну М.А. з 18.05.2017 року.

Але відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 19.12.2017 року керівником АТ «Златобанк» був ОСОБА_3

При цьому слід зазначити, що позивачкою було подано заяву саме на ім`я керівника Банку, а не конкретної особи, а тому заперечення представника відповідача щодо того, що заява про звільнення подана неналежній особі, є безпідставними.

Таким чином, у передбачений законом строк керівник АТ «Златобанк» повинен був прийняти рішення щодо заяви, поданої позивачкою ОСОБА_1 , але цього зроблено не було.

Як передбачено ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договор за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Враховуючи те, що відповідачем АТ «Златобанк» вимоги трудового договору щодо виплати заробітної плати належним чином не виконувалися, позивач підставно звернулася до керівника із заявою про розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Той факт, що керівником АТ «Златобанк» на момент подачі заяви про звільнення був ОСОБА_3 , а не Славкіна М.А. , жодним чином не звільняє керівника від обов`язку розглянути подану заяву та прийняти відповідне рішення.

Що стосується звільнення позивачки за прогул, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, 18.12.2017 року на виконання Рішення Фонду ГВФО № 4806 від 26.10.2017 року щодо повноважень ліквідатора АТ «Златобанк» в частині збереження активів та запобігання втрати їх вартості Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіною М.А. було видано наказ № 17/12.18-01 «Про створення постійної діючої комісії з перевірки наявності на робочому місці працівників АТ «Златобанк».

29.12.2017 року, 31.01.2018 року, 28.02.2018 року та 30.03.2018 року були складені Акти постійно діючої комісії з перевірки наявності на робочому місці працівників АТ «Златобанк».

Відповідно до вказаних актів та додатків до них встановлено факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці з 20.12.2017 року по 31.03.2018 року включно.

Зважаючи саме на дані Акти , що підтверджували факт відсутності позивача на робочому місці без поважних причин, Славкіною М.А. було видано наказ № 156-к про звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин.

Але при цьому слід зазначити, що рішення про звільнення було прийнято керівником Славкіною М.А. лише після звернення позивачки до суду з даним позовом, який був поданий 19.03.2018 року.

Також слід звернути увагу, що керівником АТ «Златобанк» не було вчинено жодних дій, направлених на з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці протягом тривалого часу (більше трьох місяців), не було відібрано пояснень.

Крім того, незважаючи на те, що факт відсутності на роботі позивача був зафіксований ще у грудні 2017 року, рішення про її звільнення було прийнято лише у квітні 2018 року.

Таким чином, суд вважає, що звільнення позивача з підстав, зазначених у наказі від 02.04.2018 року, є протиправним та незаконним, оскільки відбулося з порушенням вимог діючого трудового законодавства.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішення причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених ч. 2 цієї статті.

З урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає позовні вимоги у частині визнання наказу від 02.04.2018 року про звільнення позивача незаконним, визнання запису у трудовій книжці про звільнення з підстав п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним та скасування його, розірваним трудового договору між сторонами з 19.12.2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а також про зобов`язання Фонду внести відповідні зміни до трудової книжки позивача підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується сум, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до довідки про заробітну плату позивача ОСОБА_1 середній місячний заробіток становить 28 160,70 грн. Таким чином, з відповідача ПАТ «Златобанк» на користь позивача підлягає стягненню тримісячний середній заробіток у розмірі 84 482,01 грн. (28 160,70 грн. х 3 місяці).

Крім того, відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року за № 58, власник або уповноважений ним орган зобов"язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно із п. 4.2 вказаної Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Згідно із ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як встановлено при розгляді справи, трудову книжку було отримано позивачем ОСОБА_1 10.04.2018 року. Таким чином, період затримки видачі трудової книжки становить 74 робочий день (з 19.12.2017 року по 10.04.2018 року включно).

З довідки про заробітну плату ОСОБА_1 вбачається, що її середньомісячний заробіток становить 28 160, 70 грн., при цьому середня заробітна плата за один день становить 1 340,98 грн.

Відповідно до п. 1. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року за № 100, цей Порядок застосовується в тому числі у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов"язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 4 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

При проведенні розрахунку коштів, що підлягають виплаті позивачу, суд виходить із її середньомісячної заробітної плати у розмірі 1 340,98 грн., з урахуванням вимог п. 4 Порядку.

Період затримки розрахунку становить з 19.12.2017 року по 10.04.2018 року включно - 74 робочий день.

Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню, становить 99 232,52 грн. (1 340,98 грн. х 74 день).

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку.

Відповідно до положень п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2017 р., яка залишилась без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019 р. визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 13.02.2015 року № 105 "Про віднесення Публічне акціонерне товариство "ЗЛАТОБАНК" до категорії неплатоспроможних".

Перебування банку у процедурі ліквідації унеможливлює стягнення коштів на користь кредиторів банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Однак, враховуючи вищевказані судові рішення, суд приходить до висновку, що позовну вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів за перебування на лікарняному та компенсації за невикористану відпустку задоволенню не підлягають, оскільки при звільненні з 02.04.2018 року позивачці було нараховано та виплачено шляхом перерахування коштів на картковий рахунок компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 8 049,05 грн. 13 172,73 грн. заробітна плата за другу половину листопада 2017 р., кошти за перебування на лікарняному у розмірі 4 276,85 грн. та заробітна плата за грудень 2017 р. в сумі - 13 800 грн. що підтверджується відповідним розрахунковим листком, наданим представником відповідача.

Що стосується вимог ОСОБА_1 щодо встановлення порядку стягнення грошових коштів, то слід зазначити, що діючим законодавством встановлено порядок стягнення коштів за судовим рішенням, а тому дане питання вирішується на стадії виконання, а не при постановленні рішення, а тому суд вважає, що у задоволенні цих вимог повинно бути відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача АТ «Златобанк» на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, а з відповідача АТ "Златобанк" на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1980, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 38, 40, 116-117, 232-233, 235-1 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконним наказу про звільнення, визнання незаконним рішення, визнання незаконним та скасування запису в трудовій книжці, зобов`язання змінити запис в трудовій книжці та стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Публічного акціонерного товариства «Златобанк» від 02 квітня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з підстав визначених п.4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Визнати незаконним рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №046/18 від 29 березня 2018 року в частині що стосується погодження звільнення ОСОБА_1 з підстав визначених п.4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Скасувати запис Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення з 02 квітня 2018 року з підстав визначених п.4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Визнати трудовий договір укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» розірваним з 19 грудня 2017 року на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Зобов`язати Публічного акціонерного товариство «ЗЛАТОБАНК» внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про звільнення з посади начальника юридичного управління публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» з 19 грудня 2017 року на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 198000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 заробітної плати не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» на користь держави судовий збір в розмірі 1980,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі

-Акціонерне товариство «Златобанк», код ЄДРПОУ - 35894495, місцезнаходження: м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 17/52.

-Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, код ЄДРПОУ - 21708016, місцезнаходження - м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17.

Повний текст рішення складено 23.05.2019р.

Суддя