Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2189/18 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 51 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Талько О.Б.

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.

за участю секретаря Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/2189/18-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2018 року, постановлене під головуванням судді Лєдньова Д. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що є громадянином Туреччини та з 2011 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою. Створювати сім'ю та укладати шлюб вони не вважали за потрібне, оскільки він постійно проживав та працював на території Республіки Туреччина та на той час ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком.

Позивач вказує, що, дізнавшись на початку 2012 року про вагітність ОСОБА_2, яка повідомила про те, що він є батьком дитини, надавав їй фінансову та іншу допомогу. При цьому пояснив, що хоче бути записаний батьком дитини у актовому записі про народження. ОСОБА_2 не заперечувала дану обставину та погодилась записати його батьком їхньої спільної дитини.

Однак, відповідно до вимог законодавства України, після народження сина батьком був записаний чоловік, з яким ОСОБА_2 на той час перебувала у зареєстрованому шлюбі - ОСОБА_5

Позивач також зазначає, що на даний час їхньому сину ОСОБА_6 вже 5 років. Дитина з самого малечку називає його батьком та до початку 2017 року вони проводили час разом, коли він перебував на території України. У 2014 році відповідачка разом із ОСОБА_6 та зі своєю матір'ю приїздила до нього в Туреччину на літні канікули. Проте з 2017 року ОСОБА_2 відмовляється надавати йому дозвіл на побачення з дитиною та уникає спілкування.

Вказав, що 20 серпня 2013 року Богунським районним судом м. Житомира прийнято рішення про виключення відомостей про ОСОБА_7 як батька дитини з актового запису про народження № 3542 від 13 грудня 2012 року, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції.

Таким чином, уточнивши позовні вимоги, просив визнати його батьківство відносно дитини ОСОБА_6, про що внести відповідні відомості до актового запису про його народження № 3542 від 13 грудня 2012 року.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано батьківство ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Гініс, громадянина Туреччини, відносно дитини ОСОБА_6, про що постановлено внести відомості до актового запису № 3542 від 13 грудня 2012 року про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що у матеріалах справи відсутні жодні докази належного повідомлення відповідача про судовий розгляд.

Вказує, що позовна заява про визнання батьківства подана у порядку ст.129 СК України. Для даної категорії спорів визначена спеціальна позовна давність в один рік. Позивачу було достовірно відомо ще у 2012 році, що дитина, батьком якої він хоче бути визнаний, народжена під час перебування ОСОБА_2 у шлюбі з іншим чоловіком. Таким чином, до спірних правовідносин слід застосувати позовну давність, термін якої розпочався ще з 2013 року.

Вважає, що обставини, встановлені у рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2013 року, на яке посилається позивач, лише свідчать, що колишній чоловік ОСОБА_2 не є батьком її дитини та жодним чином не підтверджують батьківство позивача.

На думку представника відповідачки, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Проте позивачем не надано жодного належного та обґрунтованого доказу встановлення батьківства. Стверджує, що фактично суд першої інстанції встановив батьківство позивача лише на підставі 4 фотокарток. Роздруківки, які підтверджують переказ коштів на рахунок відповідачки, не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі про встановлення батьківства, тому що вказані роздруківки це копії неналежної якості та не завірені належним чином, на них відсутній апостиль та самі по собі грошові перекази не встановлюють наявність фактичних шлюбних відносин між сторонами. Крім того, поштова переписка з мобільного додатку теж не може розглядатися як доказ. Перетин позивачем кордону України не є беззаперечним доказом позовних вимог не встановлює факт батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_6.

Зазначає, що з 3 листопада 2016 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком та разом із сином постійно проживає на території Німеччини.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судовому засіданні представник відповідача визнала ту обставину, що на час народження дитини ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 та останній був записаний батьком дитини.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2013 року виключено відомості про ОСОБА_7 як батька дитини ОСОБА_6, з актового запису про народження дитини №3542 від 13 грудня 2012 року, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції.

3 листопада 2016 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з громадянином Греції ОСОБА_8.

Як визначено ч.2 та 3 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено,що рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.129 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів ( відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2018 року у справі призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.

Зазначена експертиза не була проведена у зв'язку з тим, що відповідач разом з дитиною ОСОБА_6 не з'являлись до експертної установи для відбору зразків крові.

Вирішуючи спір, суд застосував положення ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Проте матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про час та місце судових засідань. Судові повістки про виклик до суду та повідомлення про необхідність з'явитись до експертної установи для відбору зразків крові, їй не були вручені. Таким чином, відсутні підстави стверджувати про ухилення відповідача від участі в експертизі, що, в свою чергу, виключає можливість застосування ст. 109 ЦПК України.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач надав суду фотографії, на яких зображені сторони разом з дитиною, а також з матір'ю відповідача. Окрім того, суду надано роздруківку текстових повідомлень, надісланих сторонами за допомогою мобільного зв'язку.

Однак, зазначені фотографії та роздруківка не є достатніми й беззаперечними доказами наявності кровного споріднення між позивачем та дитиною, а лише вказують на ту обставину, що між сторонами існували певні стосунки.

Перетин позивачем кордону та його періодичні перебування на території України також не підтверджує той факт, що він є біологічним батьком ОСОБА_6.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з постановленням нового, - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.259,268,367,368,374,376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення,- про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 25 лютого 2019 року.