Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 607/3902/15-ц

провадження № 61-13676св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року у складі суддів: Загорського О. О., Хоми М. В., Демковича Ю. Й.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко І. М. (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 березня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 58/08/26 СL, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 250 тис. доларів США із сплатою 13 % річних та строком повернення до 20 березня 2018 року. Виконання ОСОБА_2 зобов`язань забезпечено порукою ОСОБА_4 за договором № 69/26/03 та ОСОБА_3 за договором № 69/26/03.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 28 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 104 230 доларів 33 центи США, а також пеня та штраф у розмірі 102 524 грн 88 коп., які позивач просив стягнути солідарно із відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2016 року (у складі судді Сливка Л. М.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачу жодних повідомлень стосовно нових рахунків банку, на які необхідно було здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором, рекомендованим листом відповідно до встановленого пунктом 7.6. кредитного договору порядку кредитора не направляв, оскільки жодних доказів в підтвердження того, що відповідач був належним чином проінформований про зміну реквізитів для належного виконання зобов`язань, позивачем суду не надано. Твердження позивача про те, що порядок погашення кредиту та відповідні рахунки були опубліковані на їхньому офіційному сайті, не беруться до уваги, так як це не узгоджується з пунктом 7.6 кредитного договору. При цьому, суд не бере до уваги твердження позивача про надсилання банком у листопаді 2014 року на адресу боржника вимоги про дострокове погашення заборгованості, в якій було вказано новий рахунок для сплати такої заборгованості, оскільки отримання такої вимоги заперечується відповідачами, а доказів надсилання на адресу відповідачів чи отримання ними будь-яких вимог банку позивачем не надано. З урахуванням наведеного, слід зазначити, що в період з серпня 2014 року по січень 2015 року позичальник був позбавлений можливості виконувати свої зобов`язання за кредитним договором щодо сплати чергових платежів у зв?язку з простроченням кредитора. При цьому, відповідно до частини другої статті 613 ЦК України відповідач звільняється від відповідальності, яка передбачена договором, оскільки порушення грошового зобов`язання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобов`язання відстрочено на час прострочення кредитора. За таких обставин, зважаючи на факт прострочення кредитора, суд приходить до висновку, що ПАТ «Банк Форум» не вправі ставити питання про дострокове повернення кредитних коштів. Позичальник належно виконував зобов`язання щодо страхування переданого в заставу (іпотеку) майна, зокрема, 26 липня 2013 року уклав із ПАТ «СК «УСГ» договір № 13-2001-13-00042 добровільного страхування заставного майна строком дії з 27 липня 2013 року по 26 липня 2014 року. З моменту закінчення строку дії вказаного договору страхування позичальник не повідомлявся про перелік акредитованих банком страхових компаній рекомендованим листом відповідно до пункту 7.6. кредитного договору, у зв?язку з чим позичальник не мав можливості укласти новий договір страхування переданого в іпотеку майна в акредитованій банком страховій компанії на виконання вимог пункту 3.3.7. кредитного договору. За таких обставин, в задоволенні вимоги банку про стягнення штрафу слід відмовити.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором в розмірі: 86 827 доларів 69 центів США - тіло кредиту, 2 325 доларів США - проценти за користування кредитними коштами, 73 739 грн 22 коп. - пеню за прострочення сплати кредитних коштів та процентів, 5 тис. грн штрафу та 24 635 грн 55 коп. судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що боржнику повідомлено нові реквізити платіжного рахунку у достроковій вимозі про повернення кредиту №1198/4.1. від 10 листопада 2014 року, отримати яку позичальник відмовився, про що свідчить відмітка на поштовому відправленні. Таким чином, ОСОБА_2 належним чином повідомлений про зміну реквізитів банку для сплати коштів на погашення кредиту. В період із серпня 2014 року по 14 листопада 2014 року мало місце прострочення кредитора, оскільки рахунки банку були закритими, тому за вказаний період не підлягає нарахуванню пеня та проценти. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов договору кредитного договору щодо страхування предмета іпотеки, а тому із солідарних боржників підлягає стягненню штраф у розмірі 5 тис. грн.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не місять належних доказів отримання ним дострокової вимоги із новими реквізитами рахунку для погашення кредиту. Крім того, погодження платіжних реквізитів банку підлягає погодженню шляхом укладення додаткової угоди до кредитного договору. Суд неправильно розрахував суму заборгованості за процентами та пенею, не звернув уваги на те, що базою нарахування пені має бути розмір заборгованості у гривневому еквіваленті на дату нарахування пені, а не кінцеву дату стягнення неустойки. Апеляційний суд безпідставно стягнув штраф, оскільки вінналежно виконував зобов`язання щодо страхування переданого в заставу (іпотеку) майна, зокрема, 26 липня 2013 року уклав із ПАТ «СК «УСГ» договір № 13-2001-13-00042 добровільного страхування заставного майна строком дії з 27 липня 2013 року по 26 липня 2014 року. Разом з тим, з моменту закінчення строку дії вказаного договору страхування він не повідомлявся про перелік акредитованих банком страхових компаній рекомендованим листом відповідно до пункту 7.6. кредитного договору, у зв?язку з чим не мав можливості укласти новий договір страхування переданого в іпотеку майна в акредитованій банком страховій компанії на виконання вимог пункту 3.3.7. кредитного договору. Апеляційний суд безпідставно стягнув судовий збір, понесений позивачем у суді апеляційної інстанції, у розмірі 24 635 грн 55 коп., оскільки при поданні апеляційної скарги потрібно було сплатити 4 019 грн 40 коп.

(2) Позиція позивача

У запереченні на касаційну скаргу позивач зазначає, що ОСОБА_2 відмовився отримувати поштове відправлення із повідомлення про зміну банківських реквізитів, що свідчить про належне повідомлення позичальника про зміну платіжного рахунку. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає спеціальний порядок зміни реквізитів банку, що ліквідується, який не залежить від волі сторін кредитного договору, а тому

доводи касаційної скарги про необхідність погодження платіжних реквізитів банку шляхом укладення додаткової угоди до кредитного договору є безпідставними.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 25 березня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 58/08/26 СL, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 250 тис. доларів США із сплатою 13 % річних та строком повернення до 20 березня 2018 року. Виконання ОСОБА_2 зобов`язань забезпечено порукою ОСОБА_4 за договором № 69/26/03 та ОСОБА_3 за договором № 69/26/03.

У відповідності до пункту 3.3.2 договору кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів згідно з пунктом 2.3. договору. Не пізніше визначеного пунктом 1.2 договору строку повернути банку всю суму наданих коштів та сплачувати проценти за користування коштами.

Відповідно до пункту 3.2.2. кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення коштів та сплати процентів за користування коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Згідно із пунктом 3.2.6. договору банк має право стягувати з позичальника неустойку, штраф, пеню за невиконання чи неналежне виконання умов договору.

Згідно заяв, на видачу готівки ОСОБА_2 отримав 241 500 доларів США. Останній платіж на погашення кредиту позичальник здійснив06 серпня 2014 року.

16 червня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 49 про початок ліквідації ПАТ Банк Форум.

Згідно листа Національного банку України за вих. № 53-03008/93674 від 30 листопада 2015 року ПАТ «Банк Форум» виключено з Довідника учасників системи електронних платежів (СЕП) з 25червня 2014 року, а запис щодо виключення відділення № 3500 «Тернопільська дирекція ПАТ «БАНК ФОРУМ» з Державного реєстру банків був внесений до Державного реєстру банків 01 вересня 2014 року.

Щодо повідомлення банком реквізитів для сплати платежів за кредитом

Порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, в тому числі рахунки для погашення кредиту та процентів, встановлено пунктами 2.3, 2.6. кредитного договору.

Згідно із пунктом 2.3 кредитного договору повернення кредитних коштів здійснюється шляхом сплати позичальником коштів на відкритий йому позичковий рахунок № НОМЕР_1 в ТФ АКБ «Форум», МФО 338846.

Відповідного до пункту 7.6. кредитного договору, усі повідомлення сторін цього Договору здійснюються в письмовій формі шляхом направлення листів, телеграм чи факс-повідомлень з подальшим направленням оригіналів таких повідомлень рекомендованим листом. Повідомлення є обов`язковим і здійсненим належним чином при направленні його рекомендованим листом за адресами сторін, вказаними у договорі.

Згідно з пунктом 3.3. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05 липня 2012 року після відкриття накопичувального рахунку за розпорядженням уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку залишок коштів із кореспондентського рахунку банку перераховується на накопичувальний рахунок і вживаються заходи щодо закриття кореспондентського рахунку такого банку та виключення його з учасників СЕП у порядку, визначеному нормативно-правовим актом Національного банку України, що визначає порядок міжбанківського переказу грошей в Україні в національній валюті, а також повертаються кредиторам розрахункові документи, що не сплачені в строк з вини банку, що враховувалися на відповідному позабалансовому рахунку (якщо такий облік вівся в територіальному управлінні Національного банку України за договором з таким банком).

На виконання наведених вимог Положення ліквідатор ПАТ «Банк Форум» відкрив накопичувальний рахунок для виконання грошових/платіжних зобов?язань перед банком в національній валюті та повідомив реквізити цього рахунку у тому числі ОСОБА_2 у достроковій вимозі про повернення кредиту №1198/4.1. від 10 листопада 2014 року, отримати яку позичальник відмовився (а. с. 10, 120), про що свідчить відмітка на поштовому відправленні.

Крім того, ліквідатор повторно інформував ОСОБА_2 щодо реквізитів для сплати платежів за кредитом у листі від 19 грудня 2014 року № 16390/3.3 (а. с. 73), на який ОСОБА_2 відповів листом від 16 січня 2015 року із вимогою укласти додаткову угоду до кредитного договору щодо зміни рахунку для погашення кредиту.

Перевіривши наведені обставини доказами, які оцінено за вимогами процесуального закону, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про належне повідомлення ОСОБА_2 про зміну реквізитів банку для сплати коштів на погашення кредиту.

Доводи касаційної скарги про необхідність погодження платіжних реквізитів банку шляхом укладення додаткової угоди до кредитного договору є безпідставними, оскільки Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає спеціальний порядок зміни реквізитів банку, що ліквідується, який не залежить від волі сторін кредитного договору.

Таким чином, закриття кореспондентського рахунку банку, що ліквідується, та відкриття накопичувального рахунку не може бути результатом домовленості сторін кредитного договору, оскільки процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та ліквідація банку за таких обставин обмежує свободу договору (стаття 627 ЦК України).

Щодо розрахунку пені в іноземній валюті

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18) визначено, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням з боржника заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із пунктом 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені - 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Враховуючи те, що у спірних правовідносинах валютою платежу є долар США, тобто розмір неповерненого кредиту та/або несплачених процентів визначається в іноземній валюті, неустойка на прострочені платежі підлягає нарахуванню в іноземній валюті, що узгоджується із вимогами закону та змістом договірних положень сторін.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги про те, що базою нарахування пені має бути розмір заборгованості у гривневому еквіваленті на дату нарахування пені, а не кінцеву дату стягнення неустойки, безпідставні.

Щодо оспорення заявником проведених кредитором розрахунків, необхідно зазначити, що апеляційний суд виключив із розрахунку заборгованості за кредитним договором період прострочення кредитора (стягнув за період з 15 листопада 2014 року по 28 січня 2015 року). Правильність нарахувань в іншій частині боржник доказами не спростовував, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості здійснювати переоцінку доказів у справі (стаття 400 ЦПК України).

Щодо вирішення позову в частині стягнення штрафу

Відповідно до пункту 3.3.7 кредитного договору відповідач зобов`язався протягом дії договору страхувати предмет застави на користь банку в акредитованих банком страхових компаніях. За пунктом4.4. договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов`язань передбачених пунктом 3.3. (крім 3.3.2.) договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 тис. грн.

Вирішуючи спір в цій частині, апеляційний суд виходив із того, що матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем вищенаведеного пункту договору.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що позичальник належно виконував зобов`язання щодо страхування переданого в заставу (іпотеку) майна, зокрема, 26 липня 2013 року уклав із ПАТ «СК «УСГ» договір № 13-2001-13-00042 добровільного страхування заставного майна строком дії з 27 липня 2013 року по 26 липня 2014 року.

З моменту закінчення строку дії вказаного договору страхування позичальник не повідомлявся про перелік акредитованих банком страхових компаній рекомендованим листом відповідно до пункту 7.6. кредитного договору, у зв?язку з чим позичальник не мав можливості укласти новий договір страхування переданого в іпотеку майна в акредитованій банком страховій компанії на виконання вимог пункту 3.3.7. кредитного договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності у ОСОБА_2 обов?язку сплатити штраф у розмірі 5 тис. грн, тому в задоволенні вимоги банку про стягнення штрафу слід відмовити.

У цій частині вирішення позову апеляційний суд помилково скасував ухвалене згідно закону рішення суду першої інстанції, тому в частині позовних вимог про стягнення штрафу рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції за статтею 413 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із частиною першої статті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За подання апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 28 983 грн 94 коп.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги), за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання позову), за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, за подання апеляційної скарги банк мав сплатити 4 019 грн 40 коп. (3 654 грн*110 %). Позов підлягає задоволенню у розмірі 85 %, а тому сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає відшкодуванню відповідачами у розмірі 3 416 грн 49 коп. (4 019, 40 грн * 85 %).

Апеляційний суд стягнув із відповідачів на користь банку судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 24 635 грн 55 коп. внаслідок неправильного застосування норм Закону України «Про судовий збір» та частини першої статті 88 ЦПК України 2004 року.

Сплата заявником судового збору за подання апеляційної скарги убільшому розмірі, ніж встановлено законом, є підставою повернення зайво сплаченої суми судового збору заявнику судом із державного бюджету, а не покладення обов?язку щодо відшкодування цієї суми із відповідачів.

Таким чином, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат.

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов банку задоволено на 85 %, а тому судовий збір у розмірі 4 384 грн 80 коп., понесений ОСОБА_2 у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, необхідно покласти на позивача в межах 15 % позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено, тобто у розмірі 657 грн 72 коп.

За змістом частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

На підставі частини десятої статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» підлягає стягненню різниця сум судового збору у розмірі 2 758 грн 77 коп.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, у частині позовних вимог про стягнення штрафу рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції за статтею 413 ЦПК України.

У частині розподілу судових витрат рішення суду підлягає скасуванню на підставі статті 412 ЦПК України із ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» різниці сум судового збору у розмірі 2 758 грн 77 коп.

В іншій частині рішення апеляційного суду залишається без змін на підставі статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 410, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішенняапеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року скасувати у частині вирішення позову про стягнення штрафу у розмірі 5 тис. грн, залишити в цій частині вирішення позову в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2016 року.

Рішенняапеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року скасувати у частині розподілу судових витрат.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк Форум» різницю сум судового збору у розмірі 2 758 грн 77 коп.

В іншій частині рішення апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик