Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 523/703/16-ц

провадження № 61-6476св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в

м. Одесі, Державна казначейська служба України,

представник Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - Кур`ян Наталія Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року в складі судді Сегеди С. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 21 серпня 2017 року Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі - Суворовське об`єднане УПФУ в м. Одесі) подало апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 вересня 2017 року апеляційна скарга Суворовського об`єднаного УПФУ в м. Одесі залишена без руху через неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та несплату судового збору за її подання.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, за апеляційною скаргою Суворовського об`єднаного УПФУ в м. Одесі на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року у справі за позовом

ОСОБА_2 до Суворовського об`єднаного УПФУ в м. Одесі, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, а зазначені підстави у заяві про поновлення строку не є поважними та у встановлений судом строк вимоги суду не виконані, у зв`язку із чим були застосовані положення статті 297 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 рокуСуворовське об`єднане УПФУ в м. Одесі подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що Суворовське об`єднане УПФУ в м. Одесі не мало можливості належним чином скористатись своїм правом на апеляційне оскарження протягом 2016 року у зв`язку із відсутністю видатків на сплату судового збору. Крім того, дана справа знаходилась на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відзив позивачем на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси

від 07 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись із указаним рішенням суду першої інстанції, Суворовське об`єднане УПФУ в м. Одесі подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2016 року апеляційну скаргу Суворовського об`єднання УПФУ в м. Одесі на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року касаційну скаргу Суворовського об`єднаного УПФУ в м. Одесі на ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 25 липня 2016 року визнано неподаною й повернуто заявнику.

21 серпня 2017 року Суворовське об`єднане УПФУ в м. Одесі подалоапеляційну скаргу на рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня

2016 року, при цьому пропустило процесуальний строк, встановлений для її подачі.

У апеляційній скарзі Суворовське об`єднане УПФУ в м. Одесі просило поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції посилаючись на відсутність видатків на сплату судового збору протягом 2016 року.

01 вересня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для звернення до суду із заявою про поновлення строку із зазначенням поважних причин його пропуску.

17 жовтня 2017 року на адресу Апеляційного суду Одеської області від Суворовського об`єднання УПФУ в м. Одесі подано заяву про поновлення строку, з посиланням на те, що Суворовське об`єднане УПФУ в м. Одесі не мало можливості належним чином скористатись своїм правом на апеляційне оскарження протягом 2016 року у зв`язку з відсутністю видатків на сплату судового збору.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Так, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявником недоліки апеляційної скарги щодо наведення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження не усунуто, а зазначені заявником причини, зокрема, що Суворовське об`єднане УПФУ в

м. Одесі не мало можливості належним чином скористатись своїм правом на апеляційне оскарження протягом 2016 року у зв`язку з відсутністю видатків на сплату судового збору,не можуть бути визнані поважними.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 справа «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Отже, суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доводам заявника про зазначені причини пропуску строку і зробив правильний висновок про їх неповажність.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська