П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/9328/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/475/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: Бучко Т.М.

Місце, час і дата ухвалення рішення суду:

м. Рівне Рівненської області о 17 год. 09 хв.

20.10.2016

Повний текст рішення складено: не зазначено.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: Рівненська міська рада Рівненської області;

відповідач: ОСОБА_1 ;

представник позивача: Мовчун Андрій Ілліч ;

представник відповідача: відсутній;

за участі (в апеляційному суді): представник Рівненської міської ради Мовчун Андрій Ілліч

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом Рівненської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року в суд звернулася Рівненська міська рада Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення розплідника собак. Мотивуючи свої вимоги, вказувалося про зайняття відповідачем без жодних правових підстав земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 . На ній ОСОБА_1 облаштовано розплідник собак, хоча ділянка є об`єктом права комунальної власності відповідно до рішення Рівненської міської ради від 27 листопада 2014 року, яким розірвано договір оренди від 26 грудня 2006 року №97, що укладений між позивачем та Відкритим акціонерним товариством "Рівненський радіотехнічний завод". Дана ділянка зарахована до земель запасу промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 27 липня 2016 року позовну заяву залишено без руху і надано Рівненській міській раді п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме для сплати судового збору у розмірі 1 378 гривень.

03 серпня 2016 року позивачем сплачено судовий збір.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 11 серпня 2016 року відкрито провадження у зазначеній справі і призначено до розгляду на 15 год. 00 хв. 05 вересня 2016 року.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 20 жовтня 2016 року позов Рівненської міської ради задоволено: зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в АДРЕСА_1 та стягнуто з останнього на користь позивача 551, 20 гривень судових витрат.

На заочне рішення суду Приватне підприємство - фірма "Інтерекопласт" (далі - ПП "Інтерекопласт") через свого представника Харабріна М.Г. подано апеляційну скаргу, де покликалося на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, чим було вирішено питання про права, свободи та інтереси заявника, який участі у справі не брав.

На її обґрунтування зазначалося про хибність тверджень суду щодо належності спірної земельної ділянки Рівненській міській раді. Так, ділянка є забудованою, на ній знаходяться об`єкти нерухомого майна, а тому відповідно до вимог ст.ст. 120 ЗК України та ст. 344 ЦК України при переході права власності на житловий будинок, будівлю або споруду до їх набувача переходить і право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Внаслідок укладених між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" і ПП "Інтерекопласт" семи договорів купівлі-продажу корпусів №№ 1, 2, 7, 9, 19, 19б та насосної заявник набув на них титульне право. З огляду на це у березні 2012 року ПП "Інтерекопласт" звернувся до Рівненської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу. 11 вересня 2012 року було розроблено проект рішення про задоволення зазначеного клопотання, однак відповідного рішення не прийнято і по цей час.

В подальшому заявником було встановлено на земельній ділянці в м. Рівне, АДРЕСА_1 , 25, 140 зовнішніх модулів для власних потреб, які не є капітальними спорудами. Наприкінці 2016 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір про тимчасове утримання собак у даних модулях.

Вважає, що судом в порушення положень ст. 213 ЦПК України не було з`ясовано, яка саме частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 належить позивачу і що саме на його частині розташований розплідник собак.

Крім того, факт належності модулів заявникові встановлено Апеляційним судом Рівненської області у своїй ухвалі від 07 вересня 2015 року у кримінальному провадженні № 569/11779/15-к.

Тому ПП "Інтерекопласт" переконане, що оскаржуваним рішенням не додержано ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також залишено без уваги Рішення Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Спорронг і Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2014 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East / West Allians Limited" проти України" від 23 січня 2014 року. Наведені Рішення зобов`язують пересвідчитися, чи мало місце вручання у майно в розумінні Конвенції, чи є втручання законним, чи переслідує воно "суспільний" "Публічний" інтерес, чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

На його думку, обставини справи вказують про відсутність у позивача суб`єктивного права на частину спірної земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна заявника і якою він володіє відповідно до ст.ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Більше того, заявник переконаний, що Рівненською міською радою не доведено, що саме на його частині ділянки знаходиться розплідник собак, а також відсутні в матеріалах справи докази про належність ОСОБА_1 будь-якого іншого майна.

Зважаючи на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановивши ухвалу про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

У поданому відзиві Рівненська міська рада, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому не погоджувалася із твердженнями заявника про перехід права користування до ПП "Інтерекопласт", оскільки договір оренди між позивачем і ВАТ "Рівненський радіотехнічний завод" було розірвано лише 27 листопада 2014 року. Отже, таке право у заявника не могло виникнути раніше - 22 червня 2011 року, як на тому він сам наполягає.

ПП "Інтерекопласт" не було враховано вимоги ст. 125 ЗК України щодо виникнення речових прав на земельну ділянку, а саме з моменту їх державної реєстрації. Також у заявника не виникло право землекористувача, що передбачене ст. 95 ЗК України, в т.ч. і щодо права монтажу некапітальних споруд, адже згода власника землі на їх встановлення відсутня. Спірна земельна ділянка віднесена до земель промисловості, транспорту, зв`язку, тобто не визначає влаштування модулів, якими є вольєри на 480 собак породи "тібетський мастиф", і не може розцінюватися як "власні потреби" підприємства.

Окрім цього, неправильними вважає і посилання заявника на існування за ним титульного права власності на корпуси №№ 1, 2, 7, 9, 19, 19б та насосної 2, адже інформація з державного реєстру речових прав на майно від 12 березня 2019 року свідчить, що їх власником є ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод". Відтак, надані ПП "Інтерекопласт" копії договорів купівлі-продажу не є належними і допустимими доказами у справі.

За наведених обставин вважає, що права, інтереси чи свободи заявника не порушуються оскаржуваним рішенням, а тому його правомірно не було залучено до участі в справі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та заявника, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла до висновку про закриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як правильно з`ясовано судом, рішенням Рівненської міської ради від 27 листопада 2014 року №465 розірвано договір оренди між від 26 грудня 2006 року №97, що був укладений між Рівненською міською радою та Відкритим акціонерним товариством "Рівненський радіотехнічний завод". Земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 і була предметом оренди, зараховано до земель запасу, промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (т. 1; а.с. 5).

З Інформаційної довідки № 69144809 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 28 вересня 2016 року, вбачається, що земельна ділянка площею 11, 3834 га по вулиці Данила Галицького в м. Рівне, цільове призначення: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. За своєю формою вона належить до комунальної власності, а власником є Рівненська міська рада (т. 1; а.с. 21-22).

Між тим, на даній земельній ділянці ОСОБА_1 розміщено розплідник собак.

Цей факт стверджується листом Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 21.06.2016 № 10631/200/05-2016, листом Управління з питань надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Рівненської міської ради від 06.06.2016 № 10-28/545, листом заступника Рівненського міського голови від 08.06.2016 № 08-1127 (т. 1; а.с. 3, 28, 31).

Окрім цього, його визнано безпосередньо відповідачем на пленарному засіданні 5 сесії Рівненської міської ради 7 скликання, що засвідчено витягом з відповідного протоколу № 5 від 21.07.2016 (т. 1; 38-41).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України в редакції, що діяла на час вирішення справи судом, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Норми частини першої ст. 64 ЦПК України в цій же самій редакції вказують, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 83, 116, 125, 126, 152 ЗК України, ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" в редакціях, що діяли на час виникнення спірних відносин, від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У комунальній власності перебувають усі земельні ділянки у межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації, забороняється.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що спірна земельна ділянка не перебуває у власності Рівненської міської ради, то колегія суддів звертає увагу на таке.

22 червня 2011 року між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" і ПП "Інтерекопласт" було укладено договори купівлі-продажу, за якими корпуси №№ 1, 2, 7, 9, 19, 19б та насосної було оплатно відчужено на користь заявника (т. 3; а.с. 153-159).

Частиною першою ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи зі змісту ст. 1502 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 6 ЗК України в редакції, що діяла на час укладення договорів купівлі-продажу між ПП "Інтерекопласт" та ВАТ "Рівненський радіотехнічний завод", у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Положення частини другої ст. 377 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладення договорів купівлі-продажу, встановлюють, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Оскільки договори купівлі-продажу не передбачають виділення на користь покупця частини земельної ділянки з присвоєнням їй окремого кадастрового номера, про що зазначено у ч. 6 ст. 120 ЗК України та ч. 2 ст. 377 ЦК України в редакціях, яка діяли на час їх укладення, тому наведеними обставинами спростовуються твердження про її належність саме заявнику.

Поготів, ці правочини містять пряму вказівку про факт належності земельної ділянки саме позивачу і користування нею ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" на підставі відповідного договору оренди.

Крім того, державна реєстрація права на земельну ділянку площею 113834 м2, кадастровий номер НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 свідчить про правовий титул на неї саме за Рівненською міською радою.

Тому не можна погодитися і з аргументами ПП "Інтерекопласт" про нез`ясування судом тієї обставини, яка ж частина земельної ділянки є об`єктом права комунальної власності.

Також не заслуговують на увагу і твердження автора апеляційної скарги про те, що факт розміщення 140 модулів на земельній ділянці створює мотиви для законності користування нею заявником, адже вони не є об`єктами нерухомості і не можуть передбачати наслідки, встановлені ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

ПП "Інтерекопласт" стверджує про недодержання судом при вирішенні спірних відносин рішень Європейського суду з прав людини, однак при цьому його доводи не ґрунтуються на матеріалах справи і суперечать вимогам закону.

Решта аргументів заявника колегією суддів теж визнаються необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки заочне рішення Рівненського міського суду від 20 жовтня 2016 року вже переглядалося судами апеляційної та касаційної інстанції і його залишено в силі. Тобто дане рішення стосується виключно прав і обов`язків Рівненської міської ради та ОСОБА_1 .

Як видно з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, ПП "Інтерекопласт" участі в справі не брало, однак також вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та обов`язки. Тому з цією метою він повинен був надати докази, якими стверджувалося б про те, що судовим рішенням безпосередньо встановлено, змінено чи припинено його суб`єктивні права у спірних правовідносинах.

Між тим, таких доказів ним надано не було, а апеляційним судом не було їх здобуто.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України підставою для закриття апеляційного провадження є встановлення того факту, що оскаржуваним рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ПП "Інтерекопласт" не вирішувалися.

Керуючись ст. 362, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанвои складено: о 15 год. 30 хв. 28.05.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук