Справа № 148/2125/18
Провадження №2/148/191/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Дунаєва І ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів і стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів і стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, з 02.09.2008 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них є син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2015 шлюб між сторонами розірвано та з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даним рішенням встановлено, що відповідач є працездатним і здійснював догляд за хворим батьком ОСОБА_6 , який був інвалідом першої групи і потребував стороннього догляду. З огляду на ці обставини, судом було стягнуто з відповідача аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно.

Восени 2016 батько відповідача ОСОБА_6 помер, що спонукало позивача звернутися до суду з даним позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання сина, оскільки сімейне та матеріальне становище відповідача змінилося.

Шлюбні відносини між сторонами та спільне проживання припинені з 2015 року. В даний час позивач створила іншу сім`ю і змінила прізвище на ОСОБА_7 . ОСОБА_8 з дня розлучення і по даний час проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні.

Син навчається в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 в м. Тульчин, має захоплення у сфері інформаційних технологій, в зв`язку з чим, позивач йому запропонувала пройти відповідні компютерні курси.

Син у загальноосвітній школі навчається третій рік, тому витрати за семестр його навчання складають 2000 грн. і фактично позивачем буде внесено оплату за чотири семестри його навчання, що разом складає 8000 грн. На день подання позову фактично зазнані позивачем витрати на навчання дитини складають 12000 грн.

Вказані обставини змусили звернутися позивача до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 1760 грн., починаючи з листопада 2016 року до повноліття сина, а також додаткові витрати на утримання сина в розмірі 12000 грн.

В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1760 грн. та додаткові витрати в розмірі 12000 грн.

Предстаник позивача підтримав змінені позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити. Зазначив, що син сторін хворіє на бронхіальну астму, що потребує додаткових витрат позивача на його лікування. Вважає неналежними докази надані відповідачем про купівлю ним речей сину, оскільки у деяких документах є помилки у даті, не зазначено для кого купувався товар.

Відповідач уточнені позовні вимоги позивача не визнав. Вказав що в даний час не працює, інвалідності не має, доглядає за матір`ю, займається підробітками.

Представник відповідача змінені позовні вимоги не визнав, зазначив, що не розуміє позицію позивача щодо стягнення збільшеного розміру аліментів починаючи з листопада 2016 року, оскільки аліменти стягуються з моменту подання позову до суду, а збільшений розмір аліментів - після ухвалення рішення. Пояснив суду, що відповідач є тимчасово безробітним, на його утриманні знаходиться мати, яка хворіє. Вважає, що до позовної заяви не додано жодного доказу про наявність додаткових витрат на дитину і що позивач такі витрати сплачує. Зазначив, що відповідач добросовісно сплачує аліменти на утримання сина, а також додатково купує йому речі, одяг.

Також, у поданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позовна заява, на його думку, має ряд недоліків. Вказує, що обставина смерті його батька, яка стала підставою звернення позивача до суду з позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, не відповідає диспозиції ст. 192 СК України, оскільки відповідно до даної статті розмір аліментів може бути зменшено або збільшено рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом. Однак позивачем не зазначено та не надано жодного доказу зміни матеріального або сімейного стану відповідача, погіршення чи поліпшення здоров`я, тощо. Крім того, відповідач знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення Тульчинської райдержадміністрації по догляду за пристарілою матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка хворіє на ряд захворювань. Вважає твердження позивача про те, що син ОСОБА_10 знаходиться на повному її утриманні таким, що не відповідає дійсності, оскільки відповідачем, відповідно до рішення суду, регулярно сплачуються аліменти на утримання дитини. Також позивач не надає підтвердження сплати додаткових витрат на навчання сина в комп`ютерній школі, про яку зазначає у позовній заяві, не надає доказів платності навчання у загальноосвітній школі та доказів сплати за навчання у ній.

На підтвердження того, що відповідач бере участь в додаткових витратах на утримання сина він надає квитанції, накладні, довідки суб`єктів підприємницької діяльності про купівлю одягу, взуття, телефону та інше.

Відповідач у відзиві також вказує, що враховуючи ті обставини, які він перерахував, позовні вимоги, після усунення недоліків позовної заяви, можуть бути задоволені частково в розмірі 1013,50 грн. в частині збільшення розміру аліментів, виходячи з того, що аліменти не можуть бути меншими 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що їх син досяг восьми років, а прожитковий мінімум на дитину відповідного віку становить 2027 грн. Таким чином, відповідач у відзиві позовну заяву позов визнав частково лише щодо збільшення розміру аліментів в розмірі 1013,50 грн.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2015 було розірвано, про що свідчить копія відповідного рішення (а.с. 7-8).

Також відповідно до даного рішення суду, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення останнім повноліття.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.12.2015 (а.с. 9), позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище " ОСОБА_12 " на " ОСОБА_7 ".

Згідно копії довідки Тульчинської міської ради (а.с. 5), неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.09.2018 по теперішній час.

Згідно довідки Тульчинської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 №426 від 12.11.2018 (а.с. 10), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у даному навчальному закладі в 3А класі.

Згідно копії довідки Управління соціального захисту населення Тульчинської райдержадміністрації №1424 від 18.12.2018 (а.с. 27) відповідач ОСОБА_3 знаходиться на обліку і одержує допомогу по догляду за пристарілою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідно до копії виписки із медичної карти від 21.12.2018 (а.с. 28), хворіє на гіпертонічну хворобу, гіпертензивне серце ризик ІІ, хронічний холецистит ст. ремісії, хронічний гастродуоремію, остерохондроз.

Відповідач ОСОБА_3 з 07.07.2004 не працює, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с. 30).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини, що виникли між сторонами щодо збільшення розміру аліментів регламентуються ст. 180-183, 192 СК України.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України" при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, судом враховується, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік", прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років з 01.01.2019 встановлено в розмірі 2027 грн., а тому, відповідно, розмір аліментів для дитини даного віку не може бути меншим 1013,50 грн. Також суд враховує інтереси дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, отримує дохід від тимчасових заробітків, на його утриманні знаходиться матір, по догляду за якою він отримує допомогу, присуджений розмір аліментів в розмірі 500 грн. є нижчим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та є недостатнім для гармонійного розвитку дитини, а тому, вищевказані обставини свідчать про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача і суд вважає можливим стягнути їх у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не в розмірі 1760 грн., як просить позивач. Саме такий розмір аліментів на думку суду буде правильним та справедливим, а також достатнім для утримання дитини.

Разом з тим, суд не вважає зміною сімейного стану відповідача смерть його батька, про яку він зазначає у позовній заяві позивач.

Щодо часу, з якого необхідно стягувати аліменти у новому розмірі, суд виходить з наступного.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Таким чином, враховуючи, що збільшення розміру аліментів є по суті їх зміною, суд вважає, що аліменти у новому (збільшеному) розмірі слід стягнути від дня набрання чинності даним рішенням суду, а не з листопада 2016, як про те просить позивач у позовній заяві.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 12000 грн. суд виходить з наступного.

За змістом ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Пунктом 18 Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", який має рекомендаційній характер, передбачено, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Згідно вимог ст.ст. 141, 180 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати.

Позивач у позові до додаткових витрат відносить оплату нею 8000 грн. за чотири семестри навчання сина в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 м. Тульчина, а загалом розмір додаткових витрат на дитину, за її підрахунками, складає 12000 грн. Просить дані витрати стягнути з відповідача.

Натомість, належних та допустимих доказів, що підтверджували б понесення позивачем зазначених витрат, чи що такі витрати планується понести, суду не надано, також вони відсутні в матеріалах справи, а тому суд вважає, що правових підстав для їх стягнення немає, в зв`язку з чим дана вимога позивача задоволенню не підлягає.

Позивачем також у позовній заяві зазначено, що син має здібності у сфері інформаційних технологій, в зв`язку з чим, нею було йому запропоновано йому пройти навчання у "Комп`ютерній школі". Однак доказів, що підтвержували б зазначене, зокрема щодо звернення до установи для проходження такого навчання, а також його вартості, тощо, ні позивачем, ні її представником не надано.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що її син ОСОБА_10 хворіє на бронхіальну астму, що потребує додаткових витрат на його лікування. Однак жодних доказів, що підтверджували б наявність хвороби у неповнолітнього ОСОБА_13 та понесених витрат на його лікування суду не надано.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що він бере участь у додаткових витратах на утримання сина купуючи йому дитяче взуття, одяг, мобільний телефон, іграшки і при цьому надає копії відповідних накладних, товарних чеків, довідок.

Однак дані документи (а.с.31-37) суд не вважає доказами участі відповідача у сплаті додаткових витрат на утримання дитини, оскільки відповідно до ст. 185 СК України, додатковими витратами є витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). А зазначені документи, на думку суду, підтверджують участь відповідача в утриманні дитини, а не у додаткових витратах. Крім того, деякі з зазначених документів не містять печаток фізичних осіб-підприємців (а.с. 31, 33, 35), дати їх видачі, підпису (а.с. 35).

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в розмірі 12000 грн. є необгрунтованим, не підтвердженим доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Згідно п. 3 ст.5 Закону України "Про судовий збір", у справах про збільшення розміру аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, позивачі звільняються від сплати судового збору.

Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позов подано у 2018 році, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, ст.51 Конституції України, п.17, 18 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України", ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік", п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", ст. 180 - 183, ч.1 ст.184, ст. ст. 185, 191, 192 СК України, ст. ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, ст.263-265, п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів і стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2015 у справі №148/2166/15-ц та стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. (одна тисяча двісті гривень), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили цим рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 12000 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в дохід держави 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29.05.2019.

Суддя: