справа №619/1002/19
провадження №2/619/670/19
РІШЕННЯ

іменем України

22 квітня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участю секретаря судового засідання Молотко А.В.

Справа №619/1002/19

Ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області,

розглянув у підготовчому засіданні позов про визнання права власності.

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

12 березня 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1500 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської Ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №118 від 08 лютого 1994 року їй було виділено в довічне спадкоємне володіння земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд в АДРЕСА_1, загальною площею 1500 м2. ОСОБА_3 вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав, через відсутність встановленого порядку переоформлення права власності та унеможливлення проведення робіт із землеустрою і виготовлення технічних документів та документів для переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право власності.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

18 березня 2019 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху.

22 березня 2019 року позивачем усунені недоліки позовної заяви.

25 березня 2019 року суддею було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10 год 00 хв 22 квітня 2019 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов в строк до 18 квітня 2019 року.

У підготовче засідання представник Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області не з'явився, селищний голова подав до суду заяву, в якій вказав, що з вимогами позовної заяви згоден, заперечень проти задоволення позову не має, справу просить розглядати у відсутність представника ради.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_3 не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити, справу просила розглядати у її відсутність.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно рішення виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської ради народних депутатів Дергачівського районного суду Харківської області №118 від 08 лютого 1994 року, ОСОБА_3 виділено в довічне спадкове володіння земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд в АДРЕСА_1, загальною площею 1500 м2 та дозволено будівництво індивідуального житлового будинку по типовому проекту №144-24-98/І.

Згідно листа начальника відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Д-35/0-0.23,18-29/139-19 від 18.03.2019, відповідно до абзацу другого пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Виходячи з викладеного вище, для здійснення державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та подальшої реєстрації права власності на земельну ділянку недостатньо рішення виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської Ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №118 від 08 лютого 1994 року «Про відведення земельної ділянки в довічне спадкоємне володіння під будівництво житлового будинку та господарчих споруд ОСОБА_3 в АДРЕСА_1. Підставою для оформлення у власність земельної ділянки, про яку йдеться у рішенні виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської Ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №118 від 08 лютого 1994 року, може бути рішення про передачу безоплатно у приватну власність цієї земельної ділянки, прийняте Черкасько-Лозівською сільською радою відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року.

Згідно рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 12.07.2017, Черкасько-Лозівська сільська рада та Малоданилівська селищна рада об'єдналися у Малоданилівську селищну об'єднану територіальну громаду Дергачівського району Харківської області. Правонаступником всього майна, прав та обов'язків територіальних громад, що об'єдналися, є Малоданилівська селищна рада, утворена внаслідок добровільного об'єднання.

Відповідно до довідки в.о. сільського старости Малоданилівської селищної ради №02-15/396 від 20.09.2019 ОСОБА_3 належить земельна ділянка в АДРЕСА_1.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідач подав до суду заяву про визнання позову.

Частинами 3 та 4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідач позов визнав, подавши відповідну заяву, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити.

Пленум Верховного Суду України в п.4 своєї Постанови №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 року роз'яснив судам, що ухвалюючи в попередньому судовому засіданні рішення у зв'язку з визнанням відповідачем позову, суди повинні враховувати положення статей 174, 175 ЦПК України та до ухвалення відповідного судового рішення роз'яснювати сторонам наслідки вчинення відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій.

Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача.

Відповідно до ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі, може бути визнання права.

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Частинами 1 та 2 статті 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п.а) ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Згідно ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Начальник відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області вказує, що для здійснення державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та подальшої реєстрації права власності на земельну ділянку недостатньо рішення виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської Ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №118 від 08 лютого 1994 року «Про відведення земельної ділянки в довічне спадкоємне володіння під будівництво житлового будинку та господарчих споруд ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, оскільки підставою для оформлення у власність земельної ділянки може бути рішення про передачу безоплатно у приватну власність цієї земельної ділянки, прийняте Черкасько-Лозівською сільською радою. Проте вказана сільська рада об'єдналася з Малоданилівською селищною радою.

Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР №511 від 05.12.90 р. «Про вирішення питань, пов'язаних із правом власності на землю» громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської ради народних депутатів Дергачівського районного суду Харківської області №118 від 08 лютого 1994 року, ОСОБА_3 виділено в довічне спадкове володіння земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд в АДРЕСА_1, загальною площею 1500 м2 та дозволено будівництво індивідуального житлового будинку по типовому проекту №144-24-98/І.

Статтею 6 ЗК України (у редакції чинній на час виділення земельної ділянки) було передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Згідно п.7 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.37 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам роз'яснення, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

ОСОБА_3 у встановленому порядку отримала у володіння земельну ділянку загальною площею 1500 м2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд в АДРЕСА_1, проте з об'єктивних причин не може в установленому порядку зареєстровати право власності.

У зв'язку з викладеним, суд визнає за ОСОБА_3 право власності на вказану земельну ділянку.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Згідно п.15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 351, 352, 354, пунктами 8, 15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 1500 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області, місцезнаходження: Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вул. Ювілейна №5, .

Повне судове рішення складено 02 травня 2019 року.

Суддя Є. А. Болибок