Ухвала

26 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 2-3297/11

провадження № 61-5232ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 31 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - П'ята Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним та анулювання свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення права власності, анулювання правової реєстрації, визнання права власності на ј частину житлового будинку;

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи: Харківська міська рада, П'ята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на ј частину домоволодіння з надвірними будівлями, анулювання правової реєстрації права власності на Ѕ частину домоволодіння, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 31 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року.

У касаційній скарзі заявник порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року отримано

19 лютого 2019 року.

Наведені у заяві підстави для поновлення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки відповідних доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, скаржник не надав.

Оскільки відповідних доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, заявник не надає, з урахуванням зазначеного, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Разом з тим, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга викладена російською мовою.

Державною мовою в Україні є українська мова (статті 10 Конституції України).

Відповідно до частини першої, четвертої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, необхідно надати до суду нову редакцію касаційної скарги, викладену державною мовою, або її переклад.

Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки не відповідає вимогам частини третьої статті 392 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 392 ЦПК України касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

За змістом частини другої статті 62 ЦПК України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Частиною 9 статті 62 ЦПК України встановлено, що довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про міжнародне приватне право» порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Конвенція 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов'язковість якої надана Законом України

від 10 січня 2002 «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року.

За змістом статті 2 Конвенції кожна з договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що дана касаційна скарга подана ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2

На підтвердження своїх повноважень представника ОСОБА_1 надано суду копію довіреності від 23 лютого 2016 року, якою уповноважено, зокрема, ОСОБА_2 представляти інтереси

ОСОБА_1 в усіх органах державної влади України.

Переклад тексту вказаної довіреностіз грузинської мови на українську завірено нотаріусом Девдаріані Ірине.

Вказана довіреність від 23 лютого 2016 року не містить інформації щодо проставлення апостиля компетентним органом Грузії, яка також є країною-учасницею Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

Крім того, вказана вище довіреність не містить жодних відміток (засвідчень) її легалізації на території України, через консульство, відповідно до Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04 червня 2002 року № 113.

Отже, ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2,

не надано суду належних доказів на підтвердження повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 у судових органах, в тому числі з правом на подання касаційної скарги.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати наведені в клопотанні ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, про поновлення строку на касаційне скарження підстави неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 31 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська