Справа № 638/1747/19
Провадження № 2-з/638/280/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретаря Тягунової Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Любов Петрівна про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться зазначена цивільна справа.

Позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач посилається на те, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (до 2015 року вулиця АДРЕСА_2 ,переіменована відповідно до рішення про перейменування об`єктів топоніміки містаХаркова № 12/15 від 20.11.2015 року Харківської міської ради Харківської області), АДРЕСА_3 Вказана квартира належала на праві власності: 1/3 частки квартири належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про правовласності, що було отримано внаслідок приватизації державного житлового фонду, про що є відповідна відмітка в паспорті громадянки України; 1/3 частки квартири належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, що було отримано внаслідок приватизації. 1/3 частки квартири належала ОСОБА_4 (сину позивачки від першого шлюбу) на підставі свідоцтва про право власності, що було отримано внаслідок приватизації державного житлового фонду, про що є відповідна відмітка в паспорті громадянки України.

У грудні 2019 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_2 та аварійному відключенні електропроводки позивачі в будинку в якому вони проживали в селі Малі Проходи, Дергачівського району, Харківської області, коли виявили бажання переїхати проживати на зимовий період до міста Харкова за адресою своєї реєстрації, їм невісткою позивачки було повідомлено про те, що квартира передана відповідачем ОСОБА_3 для проживання іншим особам, що ця квартира належить відповідачу по справі та сину позивачки від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 (до 2015 року АДРЕСА_2 , переіменована відповідно до рішення про перейменування об`єктів топоніміки міста Харкова № 12/15 від 20.11.2015 року Харківської міської ради Харківської області), будинок АДРЕСА_3 , зазначивши при цьому що позивачі самі подарували ОСОБА_3 належні свої частки в квартирі і вона є повноправним власником та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На думку, ОСОБА_1 , в зв`язку з вищезазначеним, позивачі в силу свого похилого віку і безпорадного стану помилилися щодо правової природи правочину та не розуміли, який насправді документ підписали та вимушені були звернутися до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, бо спірна квартира є єдиним майном позивачів.

Є підстави вважати, що дана квартира, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так відповідачем на сьогоднішній день вже здійснено розміщення об`яви в мережі Інтернет про продаж квартири (https://dom. ІНФОРМАЦІЯ_2 f). про що мене також було попереджено. У зв`язку з чим позивач просив задовольнити заяву про забезпечення позову.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Заяву про забезпечення позову подано з дотриманням порядку, встановленого ч.1 ст.152 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо майнових прав на незавершене будівництво та окрім того існує загроза відчуження спірного майна, про що позивачем наведені відповідні докази.

Керуючись нормами процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України які наведенні у Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за № 9 від 22 грудня 2006 року, суд при вирішенні питання про забезпечення позову здійснив оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених ОСОБА_1 позовних вимог суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом здійснювати будь-які дії щодо переоформлення майнових прав на майно, що є предметом позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_5 не доведено необхідність забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на майно, отже суд вважає необхідним забезпечити позову шляхом заборони вчиняти певні дії щодо спірного майна.

Приймаючи до уваги, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду, а також те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до незворотних наслідків, а також те, що вжитий вид забезпечення позову має тимчасовий характер та діє до виконання рішення суду, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного автомобілю.

Керуючись ст. ст. 2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Любов Петрівна про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Заборонити відчуження у будь- який спосіб (купівлі продаж, дарування, тощо) квартири, яка розташована за адресою, АДРЕСА_1 до АДРЕСА_4 року АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 32229423.

Копію ухвали направити для негайного виконання до департаменту реєстрації Харківської міської ради Центр надання адміністративних послуг ( м. Харків, вул. Гімназійна Набережна, 26), Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи,5, Держпром, 6-й під`їзд, 10 поверх).

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, з негайним повідомленням суду про наслідки виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 15-ти днів з дня її з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Суддя: І.В. Семіряд