ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м. Харків

Справа №636/4018/18

Провадження № 22-ц/818/4063/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.

секретаря Кучер Ю.Ю.

Учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

особа, яка не приймала участі у справі - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності, за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 4 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Ковригіним О.С.,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 19 липня 2018 року, визнавши за ним право власності на вище вказану частину будинку.

Позов мотивований тим, що відповідач є власником 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що на початку липня 2018 року він домовився з відповідачем ОСОБА_2 про продаж 1/6 частки житлового будинку, отримавши за розпискою від 19.07.2018 року від позивача повну її вартість у розмірі 3000 дол. США.

Зазначає, що відповідач на даний момент ухиляється укладати договір купівлі-продажу 1/6 частки житлового будинку посилаючись на обмаль часу та коштів.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 4 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 19 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, а саме предмету договору та його ціни.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції особа, яка не приймала участі у справі ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції неповно встановлено обставини у справі, всупереч вимогам чинного законодавства, яким передбачений певний порядок набуття переважного права співвласника на придбання 1/6 частки житлового будинку.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд ухвалюючи рішення не звернув уваги та не надав належної оцінки тому факту, що ще двоє співвласників спірного житлового будинку окрім відповідача, не були залучені до участі у справі, відносно яких усі питання залишились нез`ясованими, чим порушено їх право на висловлення своєї думки щодо відчуження 1/6 частки спірного майна.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.1984 року № 147 вбачається, що ОСОБА_2 належить 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно довідки-характеристики КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 22.06.2018 право власності на житловий будинок розташований у АДРЕСА_1 належить 11 /20 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.2002 №1080 ОСОБА_3 , 34/120 частин на підставі договору дарування від 28.01.2006 №2-89 ОСОБА_4 та 1/6 частин відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 12).

З копії розписки від 19.07.2018, що міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3000 доларів США за продану частину будинку, що розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтями 627, 628 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів з урахуванням вищезазначеного, не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь якого іншого договору, є відповідність його змісту Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 3 статті 209, частина 1 статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Тобто, за своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять даних про волевиявлення сторін щодо укладання договору купівлі-продажу укладеного, як зазначає у позові позивач 19 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/6 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а також того, що одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального права і висновок суду не відповідає встановленим обставинам, що згідно ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду і ухваленням нового про задоволення позову.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Пунктами 5.1, 5.2, 5.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок реалізації переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, зокрема: у разі якщо один з учасників спільної часткової власності продає належну йому частку в спільній власності іншій особі, нотаріус повинен упевнитись у тому, що продавець у письмовій формі повідомив усіх інших учасників спільної часткової власності (як фізичних, так і юридичних осіб) про свій намір продати свою частку іншій особі із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка.

Доказом повідомлення учасників спільної часткової власності про подальший продаж частки в спільному майні є або свідоцтво, видане нотаріусом, про передачу їм заяви продавця, або заява учасників спільної часткової власності про відмову від здійснення права переважної купівлі частки майна, що продається (із зазначенням ціни та інших умов продажу цієї частки). Справжність підпису на заяві має бути засвідчена нотаріально.

Договір купівлі-продажу частки спільного майна іншій особі може бути посвідчений нотаріусом за наявності відомостей про те, що учасники спільної часткової власності відмовились одержати надіслані на їх адресу заяви продавця про його намір продати свою частку. Про цю обставину повинна свідчити зроблена на зворотному повідомленні відмітка органу зв`язку.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, оскільки матеріали справи не містять ні договору купівлі-продажу ні доказів ухилення від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а також судом першої інстанції не залучено до участі у справі співвласників спірного майна, які мали переважне право на придбання частки у разі її продажу, на підставі ч.4 ст. 367 УПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції про задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений судовий збір за звернення з апеляційною скаргою в сумі 1152,60 грн.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 202, 203, 220, 328, 362, 627-628, 622,657 ЦК України, ст.ст. 12, 76-77, 81, 89, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 4 жовтня 2018 року - скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 27 вересня 2019 року