Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 757/48212/16-ц

провадження № 61-31095св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Київгаз»,

представник відповідача - Мельник Олег Вікторович ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року в складі судді Остапчук Т. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2017 року в складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Київгаз» (далі - ПАТ «Київгаз») про стягнення коштів за невикористані відпустки.

Позовна заява мотивована тим, що з 1997 року він працював на посаді водія у ПАТ «Київгаз», проте у період з 2011 року по 2014 рік відповідач не надавав йому відпусток, не нараховував та не виплачував відпускних, а зазначені у довідці суми є заробітною платою.

У серпні 2014 року наказом № 478-П його було звільнено та виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 15 днів.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за невикористані відпустки у розмірі 21 945,86 грн та 3 % річних у розмірі 658,38 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 червня

2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, проте відповідачем надано докази на підтвердження своїх заперечень, відповідно до яких позивачу надавалися щорічні відпустки кожного року та були виплачені кошти за ці періоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи не витребувано належні докази та не досліджено їх, у зв`язку з чим йому було безпідставно відмовлено у задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ПАТ «Київгаз»подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що відповідно до наказу від 05 грудня 1997 року № 62-К ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПАТ «Київгаз» з 24 грудня 1997 року на посаду водія другого класу.

Згідно з наказом від 08 серпня 2014 року № 478-П ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, а саме, за угодою сторін.

Відповідно до довідки від 05 червня 2016 року № 121/10-1 за період з 2011 по 2014 роки позивачу були надані оплачувані щорічні відпустки за відпрацьовані періоди у повному обсязі, а саме: за період роботи з 24 грудня 2010 року по

23 грудня 2011 року наказ від 01 вересня 2012 року № 270, за період роботи з

24 грудня 2011 року по 23 грудня 2012 року наказ від 01 вересня 2013 року

№ 279 та наказ від 01 грудня 2013 року № 378; за період роботи з 24 грудня

2012 року по 23 грудня 2013 року наказ від 15 лютого 2013 року № 53 та наказ від 01 вересня 2013 року № 280; за період роботи з 24 грудня 2013 року по

08 серпня 2014 року наказ від 01 березня 2014 року № 98.

На момент звільнення ОСОБА_1 не було використано відпустку тривалістю 15 днів, про що указано в наказі про звільнення та повідомлено позивача в момент підписання наказу, виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку у зв`язку зі звільненням.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною сьомою статті 79 КЗпП України невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Відповідно до частини п`ятої статті 80 КЗпП України забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

Згідно зі статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що позивачу надавалися щорічні відпустки кожного року та були виплачені кошти за ці періоди, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська