ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5092/19 Справа № 198/893/18 Суддя у 1-й інстанції - Маренич С. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

30 вересня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства «Акцент- Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства"Акцент- Банк"

на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 30 475, 71 грв., в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору № АВН0R від 31.03.2016 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 13 968, 79 грв., зі сплатою процентів за користування. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, разом з Умовами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею і Банком кредитно-заставний договір, що підтверджується підписом останньої у заяві. За умовами кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору погашення заборгованості за кредитним договором мало здійснюватися відповідачкою щомісяця, шляхом сплати позичальником щомісячних платежів для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, комісією, іншими витратами згідно Умов. В порушення вищевказаних умов договору відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, а відтак станом на 08.10.2018 року має заборгованість в сумі 30 475, 71 грв., яка складається з : 13 968, 79 грв. - заборгованість за кредитом; 7, 80 грв. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14 571, 71 грв. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грв. - штраф та 1 427, 41 грв. - його процентна складова. Посилаючись на ст. ст. 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідачки по справі на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 475, 71 грв., а також судові витрати по справі (а.с.3-4).

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Акцент - Банк" заборгованість за кредитним договором № АВН0R від 31.03.2016 року в розмірі 13 976, 58 грн. яка складається з : 13 968, 79 грн. - заборгованість за кредитом; 7, 79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.41-47).

В апеляційній скарзі АТ "Акцент - Банк" посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального права, просить рішення суду 1 інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольнити ці позовні вимоги (а.с.50).

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні позову, апеляційний суд перевіряє судове рішення саме в цих межах.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 31.03.2016 року між ПАТ «Акцент-Банк», яке в свою чергу з 25.04.2018 року змінило назву на АТ «Акцент-Банк», та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитно - заставний договір № АВН0R (ас. 5, 6-11).

Відповідно до умов договору відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 13 968, 79 грв., строком на 10 місяців з 31.03.2016 року по 30.01.2017 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 12 % на рік, а також єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1 269, 89 грв.. При цьому, за розрахунково - касове обслуговування відповідачка мала сплачувати банку платню в розмірі, визначеному в Умовах та Правилах банку.

Окрім того, погашати заборгованість за кредитним договором відповідачка мала щомісячними платежами в сумі по 1 397, 66 грв., при цьому період сплати визначений з «25» по «29» число кожного місяця (ас. 5).

При порушенні позичальником строків погашення заборгованості зазначених в заяві та Умовах і правилах надання банківських послуг понад 210 днів щодо зобов`язань строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня порушення вважається простроченою (п. 13 заяви) (ас. 5).

Згідно п. 15 заяви позичальника № АВН0R, при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочення (ас. 5).

Як вбачається з заяви позичальника № АВН0R відповідач отримав споживчий кредит на придбання товару, умови надання якого врегульовані п. 2.7.4 розділу «Розстрочка»» Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» (ас. 6-11).

Згідно п. 2.7.4.1.1 розділу «Розстрочка» Умов та правил надання банківських послуг банк зобов`язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на рахунок торгово - сервісного підприємства. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагорода, розмір щомісячного платежу і період сплати платежів визначені в заяві позичальника, підписанням якої клієнт і банк укладають кредитно - заставний договір. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним процентним ставкам. Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди у визначені в заяві строки (ас. 6).

Згідно п. 2.7.4.2.2.2, 2.7.4.2.2.3 Умов та правил позичальник зобов`язався погашати кредит в порядку та строки визначені в заяві; сплачувати проценти за користування кредитом, згідно з заявою і п. 2.7.4.3.1 дійсних умов та тарифів. Повну сплату процентів за користуванням кредитом позичальник зобов`язався здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту (ас. 6).

Згідно п. 2.7.4.2.2.9 Умов та правил позичальник зобов`язався повністю повернути кредит до дати вказаній в заяві. При непогашення кредиту в строки вказані в заяві, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пеня, відповідно до п. 2.7.4.5.1 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості (ас. 6).

Згідно п. 2.7.4.5.1 Умов та правил у разі несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочення, але не менше однієї гривні (ас. 10).

Згідно п. 2.7.4.5.3 Умов та правил при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 90 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грв. + 5 % від суми заборгованості (ас. 10).

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що на час укладання договору діяли умови та правила, долучені до справи і саме з ними була ознайомлена відповідачка, що виключає можливість на їх посилання та застосування до спірних правовідносин, зокрема щодо нарахування пені, штрафу та його процентної складової.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачка ОСОБА_1 по договору від 31 березня 2016 року, станом на 08 жовтня 2018 року, має заборгованість, яка становить 30 475, 71 грн. та складається з : 13 968,79 грн. - заборгованість за кредитом; 7, 80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14 571, 71 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 500 грв. - штраф та 1 427,41 грн. - його процентна складова.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитом в розмірі 14571,71 грн., штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової в розмірі 1427,41 грн., суд першої інстанції виходив з того, що нарахування пені поза межами дії кредитного договору неможливо, зокрема суд посилаючись на вимоги ст. 549 ЦК України вказав, що одночасне стягнення штрафу та пені не можливе та в розумінні ст. 61 Конституції України вважається подвійним притягненням до відповідальності.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору № АВН0R від 31.03.2016 р. закінчився 30.01.2017 року (а.с.5).

Згідно графіку погашення кредиту № АВН0R від 31.03.2016 р. відсоткова ставка за користування кредитом станом на 30.01.2017 р. склала 7,79 грн.

Отже, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна позиція викладене у постанові ВПВС від 28.03.2018 р. (справа №44/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Що стосується доводів апеляційної скарги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань, штрафу (фіксованої частини), процентної складової, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Між тим, варто зазначити, що у заяві позивальника № АВН0R від 31.03.2016 р. (а.с.5), яка підписана сторонами відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, таким чином вимоги АТ "Акцент-Банк" про стягнення з відповідачки пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 14571,71 грн., штрафу у розмірі 500 грн. та процентної складовою у розмірі 1427,41 грн. - є безпідставними з огляду на те,що у ОСОБА_1 відсутній обов`язок по їх сплаті, оскільки доказів того, що остання підписувала та була ознайовмлена з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ "Акцент-Банк" матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права не заслуговують на увагу оскільки судом були дотримані норми матеріального права та застосовано закон, який підлягав застосування для подібних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскарженій частині відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його в цій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства"Акцент- Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: