ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/6328/16-ц

Провадження № 22-ц/818/2173/19

28 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Консорціум», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2019 року (суддя Букреєва І.А.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Консорціум», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Юридична фірма «Консорціум», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 1038262 гривень.

Під час розгляду справи представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 , земельну ділянку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування заяви зазначав, що це майно придбане за період перебування ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_3 та є можливість відчуження цього майна третім особам з метою уникнення відповідачем від виконання судового рішення про стягнення суми заборгованості.

Клопотання розглянуто за відсутності сторін по справі.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 19.02.2019 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт ( заборонено відчуження ) на нерухоме майно, належне ОСОБА_3 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 , земельну ділянкуу № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати в частині накладення арешту на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що житловий будинок та земельна ділянка є її особистою приватною власністю, оскільки належить їй на підставі договору дарування. Крім того, під час винесення оскаржуваної ухвали не встановлено, що кошти, які зазначені в розписці, були використані в інтересах сім`ї.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що застосований судом вид забезпечення позову відповідає позовним вимогам, оскільки загальна вартість майна становить 1911 250 гривень, а позов заявлено на 2814 518, 40 гривень. Враховуючи суму боргу вважає, що існує реальна загроза невиконання судового рішення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що представником позивача надані достатні докази виникнення спору між сторонами, тому у разі невжиття заходів забезпечення позову можуть бути порушені права позивача або буде існувати реальна загроза їх порушення, що в подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів справи встановлено, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Юридична фірма «Консорціум», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, рішення у справі не ухвалювалося.

Зважаючи на те, що справу не розглянуто, позов має майновий характер, між сторонами дійсно виник спір щодо повернення грошових коштів за договором позики, майно за рахунок якого можуть бути задоволенні позовні вимоги позивача перебуває у власності дружини відповідача ОСОБА_3 та фактично може бути сумісною власністю подружжя, тому існує обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що призведе до невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Обраний судом першої інстанції захід забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами позивача.

Доводи ОСОБА_3 що судом першої інстанції не було встановлено, що кошти, отримані її чоловіком ОСОБА_2 були використані в інтересах сімї, не є самостійною підставою для скасування вжитого судом першої інстанції заходу забезпечення позову, оскільки є предметом доказування у справі, що розглядається.

Інші доводи та вимоги апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновки суду та не дають підстав вважати, що при розгляді заяви судом допущено порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 19 лютого 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29 травня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко