ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 487/5912/17

провадження № 61-45708 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.

учасники справи:

позивач - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 13 вересня 2018 року в складі колегії суддів Самчишиної Н. В., Прокопчук В. І., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі - Орган опіки та піклування) в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення її батьківських прав відносно сина та дочки, а також стягнення аліментів на дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, й до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , й проживає разом з ними за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаному житлі не створені умови для безпечного проживання та розвитку дітей, помешкання знаходиться в антисанітарному стані, наявні аварійні розетки, відсутня їжа, засоби гігієни, опалення.

Із матір`ю неодноразово проводились профілактичні бесіди з приводу належного виховання та утримання дітей, але вона так і не створила належні умови для проживання та розвитку дітей.

27 жовтня 2017 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв рішення № 886 про негайне відібрання дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_3 від матері.

Орган опіки і піклування вважає, що такі обставини є достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2018 року позов задоволено, позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 листопада 2017 року та до досягнення дітьми повноліття, шляхом внесення таких коштів на особисті рахунки дітей, відкриті у відділенні Державного ощадного банку України, поклавши на орган опіки та піклування служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради контроль за використанням цих аліментів.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не доглядає за ними та не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 13 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2018 року скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд виходив із того, що позивач не довів у встановленому порядку наявність обставин, які можуть бути підставою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення матері батьківських прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

10 жовтня 2018 року Орган опіки та піклування подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник позивача зазначає, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а висновки апеляційного суду не ґрунтуються на обставинах справи. Окрім того, за місцем проживання ОСОБА_3 збирає в приміщенні сторонніх осіб, які зловживають спиртними напоями

Позивач просив касаційну скаргу задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати повністю, позов задовольнити повністю.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та одинокою матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мати разом із дітьми проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрована за вказаною адресою, відомості про місце реєстрації дітей відсутні.

Відповідно до повідомлення директора Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 09 серпня 2017 року № 2108 умови проживання сім`ї ОСОБА_3 потребують покращення (неохайно складені дитячі та дорослі речі, невимита та не підметена підлога, на стінах відклеєні шпалери, приміщення не провітрене, відчувається неприємний запах). Сім`я малозабезпечена, наявна невелика кількість продуктів дитячого харчування. Син ОСОБА_1 перебуває на обліку в черзі щодо влаштування на навчання до ДНЗ (район Великої Коренихи).

02 серпня 2017 року з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду щодо відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків, утримання та виховання дітей, створення їм належних умов проживання.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 15 серпня 2017 року сім`ю ОСОБА_3 взято під соціальний супровід Миколаївського міського центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 жовтня 2017 року № 886 малолітніх дітей негайно відібрано від матері ОСОБА_3 , у зв`язку з виникненням загрози їх життю та здоров`ю, та тимчасово влаштовано ОСОБА_1 до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Миколаївської обласної ради, а ОСОБА_2 до Миколаївської міської дитячої лікарні № 2.

З 14 грудня 2017 року малолітню ОСОБА_2 влаштовано в Миколаївський обласний будинок дитини.

На час відібрання дітей мати знаходилась в стані вагітності та мала ряд захворювань, у зв`язку з чим проходила стаціонарне лікування.

За час перебування дітей у зазначених закладах ОСОБА_3 відвідувала дітей, цікавилась їх життям і здоров`ям. Зустрічі мали позитивний характер. Син ОСОБА_1 виявляв бажання повернутися додому.

ІНФОРМАЦІЯ_2 після пологів ОСОБА_3 була госпіталізована за ургентними показами на лікування в ЛШМД.

За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно.

Висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 04 вересня 2018 року визнано доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 та дочки ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батька, матері батьківських прав щодо дитини здійснюється виключно за наявності передбачених законом підстав та є крайнім заходом впливу на відповідну особу в разі неможливості врегулювання спірних правовідносин іншим шляхом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України в цій редакції обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Апеляційний суд, з урахуванням найкращих інтересів дітей та відсутності доказів на підтвердження винної поведінки й свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також відсутності інших передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в даній справі.

Доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази про те, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно дітей відповідає їх якнайкращим інтересам, а тому не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених апеляційним судом обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 410 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Миколаївської області від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат