Номер провадження: 22-ц/813/2582/19
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 року, постановлену суддею Кравчук Т.С.,

встановив:

20.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 12,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 14,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 4,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 .

Одночасно з подачею позову ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на зазначене майно з метою забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення заявлених вимог.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на спірне майно.

Не погоджуючись із ухвалою суду, апеляційну скаргу подала залучена до справи 07.12.2018 року третя особа - ОСОБА_4 , в якій з посиланням на незаконність постановленої ухвали, ставиться питання про її скасування в частині накладання арешту на АДРЕСА_2 загальною площею 14,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки на момент постановлення ухвали вказане машиномісце не перебувало у власності відповідача ОСОБА_3 , а у відповідності до договору купівлі - продажу від 21.12.2017 року належало ОСОБА_4 , що порушує її права як добросовісного набувача.

Оскільки ухвала суду в частині накладання арешту на інше майно не оскаржується, апеляційний суд не перевіряє її у цій частині.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом першим частини 1 ст.150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на АДРЕСА_2 загальною площею 14,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , районний суд, беручи до уваги існування спору між сторонами, виходив з того, що забезпечення позову здійснюється з метою захисту законних прав та інтересів позивача та з метою уникнення будь-яких дій з боку відповідача, спрямованих на відчуження нерухомості іншим особам, що, в свою чергу, унеможливить виконання можливого рішення.

Однак, згідно доданої до апеляційної скарги інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 04.12.2018 року, АДРЕСА_2 загальною площею 14,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 належать на праві власності ОСОБА_4 , право власності якої на зазначене майно виникло на підставі договору купівлі продажу від 21.12.2017 року, тобто до постановлення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанції на вказані вище обставини не звернув належної уваги та вирішуючи питання про забезпечення позову не встановив кому належить майно, на яке накладається арешт, та вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно не з`ясував питання про те, чи не перешкоджає це здійсненню законних прав та інтересів інших осіб у розумінні п.п.4-5 вказаного вище Пленуму Верховного Суду України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що питання про забезпечення позову в частині накладання арешту на АДРЕСА_2 загальною площею 14,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , вирішено судом з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що є підставою для скасування постановленої у справі ухвали за вимогами п.3, 4 ч.1 та ст.376 ЦПК України з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову в цій частині.

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 року в частині накладання арешту на АДРЕСА_2 загальною площею 14,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 - скасувати і постановити нову, якою в цій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.05.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева