Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Номер провадження 2/229/307/2019

Справа № 229/419/19

24 квітня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лебеженка В.О.,

за участю секретаря судового засідання Слободкіної Т.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2019 року до Дружківського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування позову зазначила, що 09 грудня 2016 року ОСОБА_2 згідно розписки взяла у борг у неї 800 доларів США, що в гривневому еквіваленті на 21 січня 2019 року складає, 22384 грн., з умовою повернення до 01 березня 2017 року.

30 вересня 2017 року відповідач згідно розписки взяла у борг у неї 2350 доларів США, що в гривневому еквіваленті на 21 січня 2019 року складає, 65753 грн., з умовою повернення до 15 жовтня 2018 року.

05 квітня 2018 року відповідач згідно розписки взяла у борг у неї 200 доларів США, що в гривневому еквіваленті на 21 січня 2019 року складає, 5596 грн., з умовою повернення до 15 квітня 2018 року.

В квітні 2018 року відповідач згідно розписки взяла у борг у неї 200 доларів США, що в гривневому еквіваленті на 21 січня 2019 року складає, 5596 грн., з умовою повернення до 30 квітня 2018 року.

На сьогоднішній день ОСОБА_2 не повернула їй грошей згідно складених розписок. На її вимоги про повернення суми боргу по розпискам відповідачка уникає зустрічей з нею.

Просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь борг по розпискам на загальну суму 3550 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 21 січня 2019 року становить 99329 грн., а також витрати повязані з наданням правничої допомоги в сумі 2500 грн.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 лютого 2019 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду в підготовче судове засідання на 13 березня 2019 року.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 02 квітня 2019 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 24 квітня 2019 року.

В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

В судове засідання позивач не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують, на позові наполягають.

Відповідач в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 09 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_2 отримала у борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 800 доларів США із терміном повернення до 01 березня 2017 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (далі Договір позики 1) (а.с. 5).

30 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_2 отримала у борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2350 доларів США із терміном повернення до 15 жовтня 2018 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (далі Договір позики 2) (а.с. 6).

05 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_2 отримала у борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 200 доларів США із терміном повернення до 15 квітня 2018 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (далі Договір позики 3) (а.с. 5).

В квітня 2018 року відповідач ОСОБА_2 отримала у борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 200 доларів США із терміном повернення до 30 квітня 2018 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (далі Договір позики 4) (а.с. 7).

Загальна сума боргу за розписками складає 3550 доларів США.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятого у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13.

Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі коштів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно даних розписок, позичальник ОСОБА_2 зобов'язалася повернути суму позики 01 березня 2017 року, 15 квітня 2018 року, 30 квітня 2018 року, 15 жовтня 2018 року, однак, в порушення умов договору позики, взяті на себе зобов'язання не виконала і не повернула належні позивачу грошові кошти.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконала, а отже зобов'язана повернути позивачу суму боргу за договором позики від 01 березня 2017 року, 15 квітня 2018 року, 30 квітня 2018 року, 15 жовтня 2018 року.

При цьому, відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

На підставі повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти боргу за Договором позики 1 21730,90 грн. станом на 01 березня 2017 року (800*27,1637); за Договором позики 2 65763,58 грн. станом на 15 жовтня 2018 року (2350*27,9845); за Договором позики 3 5197,26 грн. станом на 15 квітня 2018 року (200*25,9863); за Договором позики 4 5246 грн. станом на 30 квітня 2018 року (200*2623,00) на загальну суму 97937, 74 грн.

За таких обставин, позов про стягнення суми боргу за договором позики підлягає задоволенню частково.

При цьому, відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн., що документально підтверджується.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати на професійну допомогу на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягають стягненню пропорційно задовлених позовних вимог, тобто в розмірі 2464,98 грн., виходячи з наступного (2500*97937,74/99329 = 2464,98).

Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 980,07 грн., виходячи з наступного (994*97937,74/99329 980,07).

Керуючись ст..ст. 2, 10-12, 80, 133, 137, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) грошові кошти заборгованості за договорами позики в розмірі заборгованості в сумі 97937 (девяносто сім тисяч девятсот тридцять сім) грн. 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 980 (девятсот вісімдесят) грн. 07 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2464 (дві тисячі шістдесят чотири) грн. 98 коп.

В іншій частини позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: В.О.Лебеженко