Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання майна спільною сумісною власності подружжя та поділ майна,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власності подружжя та поділ майна. Свої вимоги мотивувала тим, що з 10 серпня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26 грудня 2013 року між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» укладено кредитний договір № А2401, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 235 135,00 грн. на придбання квартири АДРЕСА_1 . Крім того, 26 грудня 2013 року відповідачем придбано на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Калашовою Л.В., квартиру АДРЕСА_1 . Під час перебування у шлюбі кредит було погашено. У зв`язку з чим просить визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

12 вересня 2018 року ухвалою суду заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Крім того, 12 вересня 2018 року ухвалою суду клопотання позивача ОСОБА_1 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено: доручено Липовецькому районному суду Вінницької області забезпечити проведення відеоконференції в приміщенні цього ж суду за адресою: 22500, вул. Шевченка, 1, м. Липовець Вінницька область у судовому засіданні, яке відбудеться в режимі відеоконференції 11 грудня 2018 року о 11 год. 15 хв., в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, буд. 5 (зал судових засідань № 7).

02 квітня 2019 року ухвалою суду залучено Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (79026, вул. Сахарова 78, м. Львів) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

22 лютого 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_4

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного майна визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив.

За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

З 10 серпня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2019 року було розірвано (а.с. 6, 57-59, том 1). Від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

26 грудня 2013 року між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» укладено кредитний договір № А2401, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 235 135,00 грн. на придбання квартири АДРЕСА_1 , який було погашено (а.с. 11-13, 17, 17-27).

Крім того, 26 грудня 2013 року відповідачем придбано на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Калашовою Л.В., квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 367 400,00 грн. (а.с. 8-10).

Позивач просила визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на придбання спірного майна під час перебування у шлюбі.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Однак під час розгляду справи в суді надійшла заява відповідача про визнання позовних вимог повністю.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» не скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову.

Між сторонами виник спір з приводу сімейних правовідносин, предметом доказування є доведення, що грошові кошти на придбання спірної квартири є спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання.

Стаття 57 Сімейного Кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою привальною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є особистою приватною власністю.

За встановлених обставин квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України - "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка".

Тому позовні вимоги про визнання спільним сумісним майном підлягають задоволенню: визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач також просила визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 даного Закону передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 Сімейного Кодексу України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що з 10 серпня 2013 року по 11 лютого 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя та положень ст.71 Сімейного кодексу України, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині поділу майна подружжя повністю: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

За встановлених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання майна спільною сумісною власності подружжя та поділ майна підлягають задоволенню повністю: визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1837 грн. 00 коп., відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір майнового характеру на користь позивача в сумі 1837,00 грн.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 16, 364, 368 ЦК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання майна спільною сумісною власності подружжя та поділ майна підлягають задовольнити повністю.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 837 (одна тисяча вісімсот тридцять сім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 травня 2019 року.

Суддя Н.Є.Арапіна