Справа № 461/5388/18 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2640/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Львів

Справа № 461/5388/18

Провадження № 22-ц/811/2640/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 жовтня 2018 року в складі судді Волоско І.Р.

у справі

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про стягнення грошової суми,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 17 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 25 386,21 грн. (яка включає: 21 320,78 грн. - безпідставно здійснених відрахувань з пенсії, 928,09 грн. - 3 проценти річних, 3 137,34 грн. - інфляційних втрат).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 704,8 грн..

В задоволені позову в частині стягнення з ПАТ «ВіЕс Банк» на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди відмовлено.

Дане рішення оскаржив Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», подавши апеляційну скаргу.

Зазначає, що у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до AT «ТАСКОМБАНК» загальними зборами акціонерів ПАТ «ВіЕсБанк» таAT«ТАСКОМБАНК» 22.05.2018р. прийнято рішення про приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до AT «ТАСКОМБАНК».

12.10.2018р. комісією з реорганізації (комісією з припинення) ПАТ «ВіЕс Банк» було складено Передавальний акт. Пунктом 3 Передавального акту від 12.10.2018 встановлено, що правозаступництво щодо майна, прав та обов`язків Банку, що приєднується, виникає в Банку-правонаступника з дати затвердження загальними зборами Банку, що приєднується, та Банку-правонасгупника передавального акта.

Протоколом №60 від 16 жовтня 2018 року загальних зборів акціонерів ПАТ «ВіЕс Банк» та протоколом загальних зборів акціонерів від 16 жовтня 2018 року AT «ТАКСОМБАНК» затверджено передавальний акт.

Таким чином, зазначає, що Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (, 01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 30, код банку 339500) є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», ідентифікаційний код 19358632.

Вважає позицію суду першої інстанції помилковою та необгрунтованою.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що з вини позивача, оскільки він не звертався до Галицького ВДВС ЛМУЮ із заявою про закінчення ВП №49613232 від 13.01.2016 року, із пенсійних доходів ОСОБА_1 Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян у Львівській області було здійснено відрахування.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга стаття 625 ЦК України).

Стягуючи інфляційні втрати, три відсотки річних процентів з врахуванням встановленого індексу інфляції та проценти за договором банківського вкладу, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з того, що позивачу не було вчасно повернуто надміру стягнена сума.

За таких умов позивач не виконував умови договору про погашення заборгованості по кредитному договору №КТ 47091 від 14.02.2008 року чим фактично сам сприяв виникненню заборгованості.

Окрім того, вказує, що позивач не належно обгрунтував розрахунок вимог, чим фактично ввів суд в оману щодо сум ймовірно завданих збитків.

Вважає, що суд задовільнив позовні вимоги виключно на припущеннях позивача, і таке рішення суду підлягає скасуванню.

Задовільняючи позовні вимоги про стягнення 21320,78 гри. суд 1-ї інстанції не звернув увагу на ту обставину, що позивач не надав суду належних доказів зарахування коштів на рахунок ПАТ «ВіЕс Банк», чим фактично розглянув справу за неналежних доказів.

Також суд 1-ї інстанції не витребовував цієї інформації в управлінні ПФУ, не викликав в суд та не допитав представників Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян у Львівській області, які видавали довідку №704 від 05.10.2017р., не оглянув оригінали доказів в судовому засіданні, чим допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для розгляду справи та не залучив до участі у справі Галицький ВДВС ЛМУЮ.

Вважає, що суд при вирішенні справи неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для розгляду справи, а відтак таке рішення підлягає скасуванню.

Просить рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в позові відмовити.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 14.02.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ВіЕс Банк» було укладено кредитний договір № KF47091.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника по кредитному договору, 05.10.2012 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки, згідно яких останні відповідали перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник ОСОБА_2 , в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитними коштами, відшкодування можливих збитків.

09.08.2013 року ухвалою Сихівського районного суду м. Львова відкрито провадження по справі №464/7287/13-ц за позовом ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01.11.2013 року позов ПАТ «Фольксбанк» у справі №464/7287/13-ц частково задоволено позов та вирішено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором № KF 47091 від 14.02.2008 року в сумі 147 798,01 доларів США та 3441,00 грн. судових витрат.

11.12.2015 року постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Купіль А.Ю. відкрито виконавче провадження (ВП №49613232) на підставі виконавчого листа №464/7287/13-ц виданого 06.05.2014 року.

Постановою про звернення стягнення з доходів боржника від 13.01.2016 року в межах згаданого виконавчого провадження постановлено проводити утримання в розмірі 20% з пенсії ОСОБА_1 по всім виконавчим документам до погашення заборгованості, яка становить 1 759 281,30 грн., першочергово стягнувши витрати на проведення виконавчих дій у сумі 120.00 грн. та пропорційно до суми заборгованості стягнувши виконавчий збір у сумі 175 928,13 грн..

09.09.2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ВіЕс Банк» підписано договір про погашення заборгованості по кредитному договору №КТ 47091 від 14.02.2008 року.

ПАТ «ВіЕс Банк» була направлена відповідна заява у виконавчу службу, щодо повернення виконавчого листа №2-1223/10 від 26.11.2014р., виданого Сихівським районним судом м. Львова про стягнення заборгованості з ОСОБА_2

Постановою від 26.06.2017 року виконавчою службою даний виконавчий лист було повернуто.

Сума основної заборгованості згідно кредитного договору № KF 47091 від 14.02.2008 року сплачена 09.09.2016р., проте з ОСОБА_1 Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян у Львівській області продовжувало здійснювати відрахування згідно постанови Галицького ВДВС ЛМУЮ ВП №49613232 від 13.01.2016р. в розмірі 20% від пенсії протягом періоду з 01.10.2016 року по 31.10.2017 року на загальну суму 21 320,78 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги в частині безпідставно здійснених відрахувань знайшли своє ствердження під час судового розгляду та підлягають до задоволенню, проте позивачем не обґрунтовано, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. а тому позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про погашення заборгованості між ОСОБА_2 та ПАТ «ВіЕс Банк» було укладено 09 вересня 2016 року, в цей же день ОСОБА_2 було виконано умови вказаного договору.

Факт виконання договору не заперечується сторонами і підтверджується листом ПАТ «ВіЕс Банк» від 11.09.2017 року.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проте, ПАТ «ВіЕс Банк» заяву щодо повернення без виконання виконавчого листа було направлено лише 11 вересня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У зв`язку з несвоєчасним направленням ПАТ «ВіЕс Банк» заяви щодо повернення виконавчого листа без виконання, з ОСОБА_1 безпідставно здійснювалися відрахування згідно постанови Галицького ВДВС ЛМУЮ ВП №49613232 від 13.01.2016р. в розмірі 20% від пенсії протягом періоду з 01.10.2016 року по 31.10.2017 року на загальну суму 21 320,78 грн.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції і не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки сторонами не оскаржується рішення суду в частині відмови в стягненні 5000грн моральної шкоди, таке апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 жовтня 2018 року - залишит без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуючий

Судді