КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/2422/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Науково-технічне підприємство» «Український центр нерухомого майна» на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01 листопада 2018 року у складі судді Макаренко І.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Науково-технічне підприємство» «Український центр нерухомого майна», третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району у м. Києві», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартирою.

Протокольною ухвалою суду від 12.04.2018 року було замінено неналежного відповідача по справі на ПП Науково-технічне підприємство» «Український центр нерухомого майна».

Позовні вимоги, з врахуванням уточненої позовної заяви від 20.01.2018 року обґрунтовувала тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1.

21 січня 2016 року квартиру позивачки було затоплено. Згідно з повторним актом обстеження житлової квартири після залиття від 03.02.2016 року, складеним відповідачем, комісійним обстеженням встановлено, що залиття сталося внаслідок прориву труб центрального опалення на горищі будинку.

Згідно з висновком №02-03/16 від 02.02.2016 року, складеним експертом ПП «Пліч-Опліч» Когут В.В., розмір матеріальних збитків заданих залиттям становить 42501 грн. 60 коп. Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», якою 11.01.2016 року укладено договір №22 з Приватним підприємством «Науково-технічне підприємство» «Український центр нерухомого майна», пунктом 1.3. якого передбачено, що відповідач, як підрядна компанія, повинна надавати послуги, якість яких відповідає діючим нормам та стандартам згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п.п.3.2.4 обов'язком підрядної компанії є своєчасне вжиття заходів щодо уникнення та ліквідації аварійних ситуацій, пов'язаних з технічним станом житлових будинків та їх інженерним обладнанням.

З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків по утриманню будинку позивачці було завдано матеріальну шкоду у розмірі 67924 грн. 60 коп., яку позивачка просила стягнути на її користь.

Крім того, вказувала, що внаслідок залиття, яке має систематичний характер, їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 5 000 грн., яку також просила стягнути на її користь з відповідача, а також понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 729 грн. 25 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Науково-технічне підприємство» «Український центр нерухомого майна» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 35098 грн. 40 коп.

Стягнуто з ПП «Науково-технічне підприємство» «Український центр нерухомого майна» на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 950 грн.

Стягнуто з ПП «Науково-технічне підприємство» «Український центр нерухомого майна» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що залиття сталося внаслідок неналежного обслуговування внутрішньо-будинкових інженерних мереж і комунікацій будинку АДРЕСА_1 і тому саме відповідач має нести відповідальність за спричинену шкоду позивачці, а щодо завдання моральної шкоди, то позивачкою не надано до суду належних доказів.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що позивачці та членам її сім'ї - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.02.1999 року.

21 січня 2016 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1.

Згідно з п.2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартири складається відповідний акт в день залиття квартири. В акті зазначаються причини залиття, висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та інше.

Про факт залиття комісією у складі: інженера ОСОБА_8., інспектора ОСОБА_9 та слюсаря-сантехніка ОСОБА_7 був складений повторний Акт обстеження житлової квартири після залиття АДРЕСА_1 від 03.02.2016 року, в якому причиною залиття зазначено прорив труби центрального опалення на горищі будинку.

Внаслідок залиття квартири позивачки, як встановлено у Акті від 03.02.2016 було в квартирі пошкоджено в кімнаті площею 16.0 кв.м. зі стелі відпали шпалери під фарбування та відпала штукатурка площею 4,5 кв.м. На стінах, які поклеєні вініловими шпалерами видно відшарування шпалер на всіх стиках полотен (місцями шпалери відпали на площі 5 м кв.), а також в куті кімнати відшарувалися вінілові шпалери площею 1 кв. м. На укосах вікна та дверей, що виходять на балкон, місцями відшарувалася фарба площею 0,4 кв.м., зі слів мешканців квартири вода також потрапила на паркетну підлогу, яка місцями деформувалася на площі 4,0 кв.м (візуально слідів залиття не видно); в кухні площею 7,3 кв.м, деформувалася натяжна стеля та по периметру всієї стелі на гіпсокартонному коробі видно жовті плями 4,00 кв.м. На стінах місцями спостерігаються жовті плями на вінілових шпалерах, які поклеєні на стінах від стелі на довжину, 1,3 м. На віконних укосах видно жовті та чорні плями на площі 2,0 кв.м. В коридорі площею 2,7 кв.м. у влаштованій шафі видно потьоки на стелі на штукатурці площею 0,6 кв.м. На підлозі спостерігається деформування ламінату 1,0 кв.м. В ванній кімнаті площею 3,1 кв.м. на стінах відшарувалися вінілові шпалери на площі 0,5 кв.м. На стелі, яка обкладена плитами із пінопласту в куті деформована плитка площею 0, 04 кв.м, в туалетній кімнаті площею 1, 5 кв.м. на стелі, яка побілена водоемульсійною фарбою, спостерігаються жовті плями площею 0,3 кв.м.

Згідно з висновком №2-03/16 про розмір матеріального збитку від 02.02.2016 року розмір завданого матеріального збитку внаслідок залиття квартири становить 42 501 грн. 60 коп.

За п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Судом встановлено, що 11 січня 2016 року між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» та ПП «Науково-технічне підприємство» Український центр нерухомого майна» укладено договір №22, відповідно до п.1.3 договору передбачено, що ПП «Науково-технічне підприємство» Український центр нерухомого майна» повинно надавати послуги, вартість яких відповідає діючим нормам та стандартам згідно з чинним законодавством.

За п.п.3.2.4 обов'язком підрядної компанії є своєчасне вжиття заходів щодо уникнення та ліквідації аварійних ситуацій, пов'язаних з технічним станом житлових будинків та інженерним обладнанням..

Відповідно до п.3.2.5 договору підрядна компанія зобов'язується: відшкодовувати збитки, завдані майну, житловому приміщенню, та шкоду, заподіяну життю чи здоров'ю мешканців будинків у випадку надання неякісних послуг, у розмірі й порядку згідно з чинним законодавством України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

За умовами ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.п.1, 2, 7, 10 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньо-будинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини.

За статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що позивачка зверталася до відповідача із заявою щодо незадовільного стану трубопроводу системи опалення, що підтверджується відповіддю відповідача за вихідним №Т/123 від 29.05.2015 року, але відповідач не виконав належним чином зобов'язання відносно здійснення контролю за технічним станом обладнання на горищі будинку, яке знаходяться у будинку АДРЕСА_1, а також щодо утримання цього обладнання в належному технічному стані, внаслідок чого сталося залиття квартири АДРЕСА_1, чим було позивачці завдано матеріальну шкоду.

Судом першої інстанції вірно було критично оцінено доводи представника відповідача про те, що відповідальність за спричинену позивачці шкоду, повинна нести КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», в силу укладеного між ними договору, відповідно до п.1.1 якого відповідач прийняв на себе функції підрядної організації на виконання послуг, серед іншого, щодо утримання і технічного обслуговування внутрішньо-будинкових інженерних та комунікаційних мереж (централізованого опалення).

Суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки залиття сталося внаслідок неналежного обслуговування внутрішньо-будинкових інженерних мереж і комунікацій будинку АДРЕСА_1 з боку відповідача, то саме останній має нести відповідальність за спричинену шкоду позивачці.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 право власності на вищевказану квартиру належить в частці ј, суд вірно вважав, що відшкодування матеріальної шкоди підлягало пропорційно частці права власності, а саме, у розмірі 10625 грн. 40 коп.

Що ж стосується відшкодування витрат, понесених позивачем на проведення поточного ремонту квартири після залиття у розмірі 5 300 грн. та витрат на заміну труби на горищі будинку у розмірі 19 173 грн., то вказані позовні вимоги підлягали до задоволення в повному обсязі.

За ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Як вірно вважав суд, позивачкою не надано доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, а тому вказана вимога не підлягала до задоволення.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Науково-технічне підприємство» «Український центр нерухомого майна» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: