П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року м. Київ

справа № 761/19946/17

провадження №22-ц/824/2872/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Кредитна спілка «Центр фінансових послуг»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15 вересня 2017 року, ухвалене у складі судді Юзькової Ю.Л.,

у справі за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач КС «Центр фінансових послуг» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 2 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 50000 грн. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредит в сумі 50000 грн. Відповідно до п.п.9 п.2.4 договору відповідач зобов'язався проводити сплату нарахованих процентів і погашати частину кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця, а також сумами не меншими, ніж вказані в таблиці 1, п.3.3 договору. Відповідно до п.3.2 договору нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом з розрахунку 0,181% на день. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 97698 грн.84 коп., з яких 33216 грн.73 коп. заборгованість по сплаті кредиту станом на 25 березня 2015 року, 64482 грн.11 коп. - сума несплачених процентів за період з 25 листопада 2012 року по 25 березня 2015 року.

Крім того, позивач посилався на те, що ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 25 листопада 2016 року скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 30 червня 2015 року, яким задоволено позов КС «Центр фінансових послуг» та стягнуто ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 2 листопада 2007 року.

Оскільки рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» не виконано в повному обсязі відповідачем добровільно та фактично, позивач змушений був звернутися з позовом до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд поновити строк для стягнення заборгованості по сплаті основного кредиту станом на 25 березня 2015 року і стягнення несплачених процентів за період з 25 листопада 2012 року по 25 березня 2015 року, та стягнути заборгованість.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15 вересня 2017 року позовні вимоги КС Центр фінансових послуг» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованість за кредитним договором в розмірі 97698 грн.84 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 27 вересня 2018 року заяву ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15 вересня 2017 року у справі за позовом КС «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції, застосувати позовну давність та закрити провадження у справі. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначає про те, що суд розглянув справу без участі відповідача, не повідомленого належним чином про розгляд справи, а тому відповідач не міг скористатися правом на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення. Про застосування позовної давності відповідач зазначав в заяві про перегляд заочного рішення, але суд першої інстанції цих обставин не врахував. Крім того, зазначає, що звернення кредитної спілки до третейського суду з позовом не перериває перебігу позовної давності, оскільки на момент звернення позивача до третейського суду справа була не підвідомча третейському суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КС «Центр фінансових послуг» просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15 вересня 2017 року - без змін, посилаючись на дотримання судом першої інстанції при розгляді справи норм процесуального права, правильне застосування норм матеріального права при ухваленні рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2019 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників в порядку письмового провадження.

Оскільки справа розглянута без повідомлення учасників, датою ухвалення рішення є дата складенні повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 2 листопада 2007 року між Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № В-1/0250/07/33/10. За умовами кредитного договору кредитна спілка надала, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 50000 грн. у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності, суму яких зобов'язався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, визначені кредитним договором.

Відповідно до п.п.9 п.2.4 договору, відповідач зобов'язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в Таблиці 1, п.3.3 договору.

Відповідно до п.3.2 договору, нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом з розрахунку 0,181% на день.

Станом на 25 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором становить 97698,84 грн., яка складається із заборгованості по сплаті основної суми кредиту - 33216,73 грн., суми несплачених процентів за період з 25 листопада 2012 року по 25 березня 2015 року - 64482,11 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № В-1/0250/07/33/10 від 2 листопада 2007 року, у зв'язку з чим виникла заборгованість по виплаті за договором, тому вимоги кредитної спілки підлягають задоволенню.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої інстанції, передбачав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч.1 ст.224 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями (ч.ч.1, 2 ст.74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам процесу.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до абз. 5 ч.5 ст.74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, лише у разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою її проживання (перебування), вважалося, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 25 липня 2017 року відкрито провадження у цій справі та справу призначено до судового розгляду на 15 вересня 2017 року. ОСОБА_2 була направлена повістка, копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками. Поштовий конверт, адресований судом відповідачу, разом з повідомленням про вручення поштового відправлення, повернутий відділенням поштового зв'язку за закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання (а.с.25).

В судовому засіданні 15 вересня 2017 року судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення.

Отже, суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги ч.5 ст.74 ЦПК України чинної на той час редакції ЦПК, порушив право відповідача знати про час і місце судових засідань (ч.2 ст.6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи).

Відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України (у редакції, чинній на час перегляду судом заочного рішення) заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

У заяві від 13 серпня 2018 року про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 1 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_2 вказував, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також те, що він не був належно повідомлений про час і місце судового розгляду, внаслідок чого не міг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Суд першої інстанції в ухвалі від 27 вересня 2018 року встановив, що відповідач належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, але доказів поважності причин неявки не надав, а також не надав доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі відповідач повторно вказав на те, що не був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, а тому не зміг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

За таких обставин, заява відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції підлягає вирішенню апеляційним судом.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 14-59цс18.

Установлено, що ОСОБА_2, отримавши на підставі укладеного кредитного договору грошові кошти в сумі 50000 грн., зобов'язався погашати кредит та сплачувати нараховані проценти в порядку, визначеному розділу 3 кредитного договору. Позичальник зобов'язувався проводити сплату процентів за користування кредитом і погашати частини кредиту до 25 числа кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в Таблиці (графік платежів).

Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку 0,181% на день. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються з наступного дня після надання кредиту позичальнику до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.5 кредитного договору у випадку прострочення позичальником термінів платежів, зазначених у Таблиці 1, кредитодавець має право стягувати з позичальника пеню в розмірі 1% від заборгованості по сплаті основної суми кредиту за кожний день прострочення платежів та нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення.

Останній платіж за графіком підлягав сплаті 25 листопада 2012 року

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що сторони договору окремо строк договору не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 25 числа кожного місяця кошти сумами, не меншими, ніж вказані в графіку, упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Строк кредитування визначено сторонами у графіку платежів, яким є 25 листопада 2012 року.

З наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 за процентами рахується за період з 25 листопада 2012 року по 25 березня 2015 року в сумі 64482 грн.11 коп., тобто після спливу визначеного договором строку кредитування.

У постанові від 28 березня 2018 року, провадження № 14-10цс18, Великою Палатою Верховного Суду викладена позиція, відповідно до якої, право кредитодавця враховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частино другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, оскільки суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог ( ч.1 ст.13 ЦПК України), а позивачем заявлені вимоги щодо стягнення процентів, в розмірі визначеному умовами договору, які розраховані за період з 25 листопада 2012 року по 25 березня 2015 року, тобто після спливу визначеного договором строку кредитування, тому така вимога позивача є необґрунтованою.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 33216 грн.73 коп., то в цій частині вимоги також не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Так, з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за тілом кредиту станом на 25 листопада 2012 року складала 33216 грн.73 коп. Останній платіж позичальником здійснений у листопаді 2009 року.

До суду з позовом КС «Центр фінансових послуг» звернулася 8 червня 2017 року.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якого пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 цієї статті).

Оскільки суму кредиту та нараховані проценти позичальник мав повернути до 25 листопада 2012 року, то право позивача вважається порушеним з 26 листопада 2012 року і з цієї дати для кредитора починається перебіг позовної давності. Встановлена законом позовна давність до вимог кредитора спливла у листопаді 2015 року.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У зв'язку з тим, що позивач до суду звернувся у червні 2017 року, а позовна давність спливла у листопаді 2015 року, про застосування позовної давності заявлено відповідачем, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача в позовній заяві, як на підставу для поновлення строків звернення до суду, на те, що рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок», яке було скасоване 26 листопада 2016 року, не виконано відповідачем в повному обсязі, не заслуговують на увагу, а зазначені позивачем обставини не дають підстав уважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом з поважних причин.

Так, рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 30 червня 2015 року задоволені позовні вимоги КС «Центр фінансових послуг» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 суму неповернутої вчасно частини кредиту в розмірі 33216,73 грн., суму несплачених вчасно процентів за період з 23 березня 2011 року по 25 березня 2015 року в розмірі 75326,97 грн., суму понесених витрат на правову допомогу в розмірі 1970 грн. суму сплаченого третейського збору в розмірі 700 грн.

ОСОБА_2, ОСОБА_5 у серпні 2015 року звернулися до Печерського районного суду м.Києва з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 30 червня 2015 року.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 25 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 15 травня 2017 року, заяву ОСОБА_2, ОСОБА_5 задоволено, рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 30 червня 2015 року - скасовано. Скасовуючи рішення третейського суду, суди виходили з того, що така справа в силу положень пункту 14 частини 1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», з 12 березня 2011 року, третейському суду не підвідомча.

Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження звернення КС «Центр фінансових послуг» до районного суду з заявою про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду до його скасування Печерським районним судом м.Києва.

Сам по собі факт не виконання відповідачем добровільно рішення Третейського суду не дає підстав для визнання такої обставини поважною причиною пропуску позовної давності. На інші причини позивач в позовній заяві не посилається.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності звернення до суду та відсутність поважних причин для його поновлення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги про закриття провадження у справі задоволенню не підлягають, оскільки підстави, визначені ст.255 ЦПК України,відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15 вересня 2017 - скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 976 грн.10 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус