Справа № 344/891/19
Провадження № 2/344/2247/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Караїм Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 26.03.2004 року в відділі реєстрації актів цивільного стану, зареєстрував шлюб з відповідачкою.

В шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Причиною розірвання шлюбу стало те, що через несумісність характерів між подружжям часто виникали суперечки, які призвели до фактичного розпаду сімї. Починаючи з грудня 2018 року сторони разом не проживають, на даний час будь-яких сімейних відносин не підтримують, а тому шлюб існує формально. Спору щодо визначення місця проживання малолітньої доньки та поділу спільно придбаного майна немає. А тому, просив шлюб розірвати, малолітню доньку залишити на проживання з матірю.

Позивач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.19).

Відповідачка в судове засідання не зявилась, попередньо подала заяву, якою позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечила щодо їх задоволення (а.с. 18).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про одруження Серія 1-НМ № 106854, сторони 26.03.2004 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 288 (а.с. 7).

Від даного шлюбу у подружжя народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Позивач стверджує, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивача шлюб їх існує формально, миритися він не бажає, збереження шлюбу суперечить його інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, спору щодо визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 26.03.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 288 слід розірвати. Малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу залишити на проживання з матір`ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 26.03.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 288 розірвати.

Малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу залишити на проживання з матір`ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 25.02.2019 року.

Суддя Пастернак І.А.