Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 359/4332/16-ц

провадження № 61-5233св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - виконавчий комітет Бориспільської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу виконавчого комітету Бориспільської міської ради, яка підписана представником Волошиною Юлією Геннадіївною , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2017 року у складі судді: Борця Є. О. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Сліпченка О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради, про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 здійснила будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 .

23 травня 2013 року ОСОБА_1 уклала з виконавчим комітетом Бориспільської міської ради договір № 1 про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя. За цим договором ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити в міський бюджет грошові кошти в розмірі 4 % вартості збудованого нею житлового будинку, вартість якого становить 988 560 грн. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 була зобов`язана сплатити відповідачу грошові кошти в розмірі 39 542,40 грн. Однак вона ухиляється від добровільного виконання цього грошового зобов`язання.

Виконавчий комітет Бориспільської міської ради, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати укладеним договір № 1 про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Борисполя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не підписувала договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя № 1 від 23 травня 2013 року та не висловлювала своєї згоди з приводу жодної істотної умови цього договору. Виконавчий комітет Бориспільської міської ради не надсилав відповідачу пропозицію укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Борисполя. ОСОБА_1 не отримувала проект цього договору та не прийняла пропозицію про його укладення. У зв`язку із цим суд першої інстанції зробив висновок про відсутність передбачених законом підстав для визнання укладеним договору № 1 про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Борисполя.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2017 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» власник земельної ділянки ОСОБА_1 , не уклала договір про пайову участь у строк, передбачений законодавством, та не сплатила кошти пайової участі. Проте позивач звернувшись з позовом про визнання договору укладеним обрав спосіб захисту не передбачений статтею 16 ЦК України, а тому його вимоги не підлягають задоволенню.

Аргументи учасників справи

У січні 2018 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради через представника Волошину Ю. Г. звернувся з касаційною скаргою на рішення Бориспільського міськрайонного суду від 26 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про задоволення позову. При цьому посилається на те, що суди неправильно застосували норми матеріального та порушили норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що питання укладання договору пайової участі у розвитку інфраструктури міста урегульовано нормами Закону «Про регулювання містобудівної діяльності». Суди не дали належної оцінки тим обставинам, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації зареєстрована і в діях ОСОБА_1 є явне зволікання з укладенням договору пайової участі, незважаючи на те, що таких обов`язок забудовника прямо передбачений законодавцем. Договір, який пропонується визнати укладеним, затверджений рішенням Бориспільської міської ради від 03 березня 2009 року № 5493-48-5 зі змінами від 20 грудня 2011 року № 152-19-6. Обов`язок звернутися із заявою до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі покладено на замовника будівництва.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 здійснила будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області за № КС21, 19 березня 2013 року було прийнято в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 , замовником будівництва якого є ОСОБА_1

Рішенням Бориспільської міської ради від 20 листопада 2011 року № 1562-19-VI затверджено викладений у новій редакції порядок пайової участі замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Борисполя, а також методику розрахунку пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Борисполя при зміні функціонального призначення об`єктів, загальна кошторисна вартість яких не визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами та правилами.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4047/17-32/4048/17-33 від 11 травня 2017 року рукописні записи та підписи від імені ОСОБА_1 в договорі про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Борисполя № 1 від 23 травня 2013 року та заяві ОСОБА_1 про надання дозволу на укладення цього договору ц виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

При залишенні без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову апеляційний суд вказав, що в порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власник земельної ділянки ОСОБА_1 , не уклала договір про пайову участь у строк, передбачений законодавством, та не сплатила кошти пайової участі. Проте позивач звернувшись з позовом про визнання договору укладеним обрав спосіб захисту не передбачений статтею 16 ЦК України, а тому його вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині дев`ятій статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 40 - 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження № 14-261цс18) вказано, що: «договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частина дев`ята статті 40 зазначеного Закону). Враховуючи вказане, відповідач як замовник будівництва багатоквартирного житлового будинку мала обов`язок до реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації укласти договір про пайову участь. Згідно з частинами другою, третьою та дев`ятою статті 40 зазначеного Закону обов`язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва. Визначений частиною дев`ятою статті 40 Закону строк тривалістю у п`ятнадцять робочих днів встановлений для добровільного виконання замовником будівництва обов`язку звернутися до органу місцевого самоврядування з метою укладення договору про пайову участь. Ухилення замовника будівництва від ініціювання укладення цього договору до прийняття об`єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням обов`язку, прямо передбаченого чинним законодавством. Факт реєстрації декларації про готовність до експлуатації багатоквартирного житлового будинку не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь після такої реєстрації».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, скасувати оскаржену ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 756 грн. Тому з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Бориспільської міської ради підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Бориспільської міської ради, яка підписана представником Волошиною Юлією Геннадіївною, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2017 року скасувати.

Передати справу № 359/4332/16-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Бориспільської міської ради 2 756 грн судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат