Справа № 461/5140/19
Провадження № 4-с/461/34/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Рибак Н.І.,

представника скаржника Качмара І.О.,

представник заінтересованої особи Шищак І.С.,

приватного виконавця Пиць А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк», приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович на дії державного виконавця,

встановив:

скаржник звернувся до суду з даною скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича щодо прийняття до виконання виконавчого листа № б/н, виданого 30 травня 2016 року, та відкриття виконавчого провадження № 59478951 від 05 липня 2019 року; визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про відкриття виконавчого провадження ВП № 59478951 від 05 липня 2019 року; визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про арешт майна боржника від 05 липня 2019 року в межах ВП № 59478951.

Обґрунтовуючи подану скаргу, покликається на те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича від 05 липня 2019 року відкрито виконавчого провадження ВП № 59478951 з примусового виконання виконавчого листа № б/н, виданого 30 травня 2016 року, за яким ОСОБА_1 являється боржником. 05 липня 2019 року в межах виконавчого провадження № 59478951 накладено арешт на все майно ОСОБА_1 .

Вважає такі дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича неправомірними та протиправними, оскільки судове рішення за яким ОСОБА_1 являється боржником набрало законної сили 11.11.2013 року, при цьому, при прийнятті виконавчого документа до виконання державним виконавцем було порушено вимоги п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та прийнято до виконання виконавчий документ, строк пред`явлення до виконання якого пропущено та не поновлено.

Вказує, що згідно п. 2. ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, який діяв на момент видачі виконавчого документа, строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, встановлюється для виконання судових рішень в один рік - з наступного дня після набрання рішенням законної сили. У зв`язку з наведеним, просить скаргу задовольнити.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, з мотивів, наведених у ній.

Приватний виконавець в судовому засіданні скаргу заперечив, з мотивів, безпідставності. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Представник заінтересованої особи скаргу заперечила, вказуючи на дотримання виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки стягувач звернувся до виконавця не пропустивши строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ст.124 Конституції України(в редакції чинній на момент ухвалення та набрання законної сили рішенням на підставі якого виданий виконавчий документ), судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого с самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час набрання рішенням законної сили), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час набрання рішенням законної сили), примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову (ч.1 ст.24 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» (який був чинний на час набрання рішенням законної сили).

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2011 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Львівської філії АБ «Укргазбанк» заборгованість в сумі 45115,54 доларів США та 140291,54 грн., а також 8220,00 грн. штрафних санкцій за порушення умов договору застави, посвідченого 19.10.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. за реєстровим номером 8258 та 1700,00 грн. судового збору, 30,00 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набрало законної сили 11.11.2013 року.

14.02.2014 року на виконання рішення суду від 20.09.2011 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист 2-447/11. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив до 11.11.2014 року.

11.04.2014 року за заявою стягувача ПАТ «Укргазбанк» постановою старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ було відкрито виконавче провадження №42918076 з примусового виконання рішення суду від 20.09.2011 року.

Постановою державного виконавця від 26.05.2015 року виконавчий лист 2-447/11, виданий 14.02.2014 року повернуто стягувачу без виконання, у зв`язку з оскарженням ОСОБА_1 рішення суду від 20.09.2011 року. Цією ж постановою виконавчий документ повернуто органу, що його видав.

30.05.2016 року видано новий виконавчий лист №б/н на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2011 року.

Постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ від 13.06.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження, у зв`язку з пропуском визначеного ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

27.04.2017 року ПАТ «Укргазбанк» повторно звернувся до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2011 року.

16.05.2017 року постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ відкрито виконавче провадження №53938839 з примусового виконання виконавчого листа №б/н, виданого 30.05.2016 року.

27.06.2019 року виконавчий лист повернуто стягувачу за його заявою, у відповідності до ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

У подальшому, 05.07.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича, на підставі звернення стягувача відкрито виконавче провадження ВП № 59478951 з примусового виконання виконавчого листа № б/н, виданого 30 травня 2016 року.

Згідно з ч.ч. 1, 4, 5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII (від 02.06.2016 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тобто, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Пунктами 5, 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень вищевказаного Закону передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів наданих сторонами, зазначений виконавчий документ неодноразово з 11.04.2014 року надходив до відділу державної виконавчої служби, відкривалось виконавче провадження, виконавчий лист було неодноразового повернуто стягувачу, а також було відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

Тобто, стягувачем було дотримано вимоги п. 2. ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, який діяв на момент видачі виконавчого документа, при пред`явлені виконавчого листа виконання.

Таким чином, постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу та про відмову у відкритті виконавчого провадження, у зв`язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам закону не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», норми якого підлягають застосуванню на даному етапі правовідносин.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За таких обставин, суд вважає, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та правомірно прийняв до виконання даний виконавчий лист і відкрив виконавче провадження, у подальшому здійснюючи необхідні заходи щодо своєчасного, повного і неупередженого виконання виконавчого документа.

Інших доводів незаконності вказаних дій державного виконавця ні в самій скарзі боржником зазначено.

Таким чином, суд вважає, що приватним виконавцем при винесенні постанови від 05.07.2019 року було дотримано порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки поданий виконавчий документ, а саме виконавчий лист №б/н, виданий 30.05.2016 року Галицьким районним судом м. Львова відповідав вимогам встановленим ст.ст.4,12 Закону України «Про виконавче провадження».

Як було зазначено вище, відповідно до ст.124 Конституції України(в редакції чинній на момент ухвалення та набрання законної сили рішенням на підставі якого виданий виконавчий документ), судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що одним з головних принципів здійснення правосуддя в Україні, є принцип обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Крім того, наведені положення вказують, що Конституція України має найвищу юридичну силу.

Таким чином, оскаржувані дії приватного виконавця свідчать по те, що вони були вчинені з дотриманням положень Конституції України, в межах наданих виконавцю повноважень, і спрямовані на забезпечення виконання судового рішення, а тому такі є законними.

За наведених обставин та підстав постанова приватного виконавця від 05 липня 2019 року в межах виконавчого провадження №59478951, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 також відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що постанови приватного виконавця відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а дії вчинені в повному обсязі та в межах наданих їм повноважень, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги.

Таким чином, скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 260, 447, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: Стрельбицький В.В.

Повний текст ухвали складено 30 вересня 2019 року.