08 травня 2019 року місто Чернігів
Справа №751/1123/19
Провадження№2/751/571/19
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Ченцової С.М.
секретаря судового засідання Сащенко О.М.
учасники справи:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить: усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття її з реєстраційного обліку.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.12.2014 року є власником квартири АДРЕСА_1 . Окрім нього, в квартирі з 16.06.2005 року зареєстрована його донька - ОСОБА_2 , відповідач по справі. В 2006 році ОСОБА_2 вступила до Державного технічно-промислового ліцею Магістрі Кумачіні, забрала свої речі та добровільно залишила спірне приміщення. З 19.08.2014 року ОСОБА_2 є резидентом Комуни м. Діццаско Провінція Комо і повертатися до спірної квартири не збирається. Відповідач в усній формі відмовляється зніматись з реєстраційного обліку, у зв`язку з чим він змушений захищати свої права в судовому порядку. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі, але фактично не проживає з 2007 року, що підтверджується актом не проживання від 06.02.2019 року. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу здійснювати право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Посилаючись на ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України просить задовольнити даний позов.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві (а.с.2-3).
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлено у встановленому законом порядку відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суду не відомо, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач до суду та учасникам справи відзив не надіслала.
Відповідно до ст. ст. 223, 280-282 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності відповідача, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов наступного висновку:
Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.12.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.12.2014 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.4,5).
У квартирі АДРЕСА_1 , крім позивача, зареєстрована його донка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Управлінням адміністративних послуг ЧМР (а.с.12).
Згідно копії довідки з місця проживання від 30.03.2015 року ОСОБА_3 з 19.08.2014 року є резидентом Комуни м. Діццаско Провінція Комо (а.с. 13-14).
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.
Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В позові ОСОБА_2 стверджувала, що відповідач ОСОБА_4 , яка доводиться йому донькою, більше 1 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить позивачу.
06.02.2019 року сусідами було складено акт, затверджений майстром ДОЖФ № 2 КП «Новозаводське», в якому зазначено, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована, але фактично не проживає за вказаною адресою з 2007 року (а.с.17).
Враховуючи, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації, отже на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, така реєстрація є порушенням прав позивача, який позбавлений можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд дійшов висновку про відновлення порушених прав ОСОБА_1 шляхом часткового задоволення позовних вимог і визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .
Щодо решти позовних вимог, то суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до Закону № 888-VIII від 10.12.2015, Закон України «Про місцеве самоврядування» було доповнено ст. 37-1, якою визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження: 1) формування та ведення реєстру територіальної громади відповідно до закону.
Згідно з п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207 визначено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
З вказаних вище норм вбачається, що зняття з реєстрації здійснюється виконавчим органом міської ради, а саме Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207 визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Аналізуючи вище викладені норми закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчинити ці дії немає потреби.
Керуючись статтями 259, 265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 08 травня 2019 року.

Суддя С. М. Ченцова