Дата документу 08.05.2019 Справа № 310/1650/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/1650/18 Головуючий у 1 інстанції: Вірченко О.М. Провадження № 22-ц/807/1282/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Кулабуховій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник - АТ «ОТП Банк) та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № МL-203/13 8/2007, згідно з яким банк здійснив видачу кредитних коштів позичальнику в сумі 70 000 швейцарських франків на рефінансування житлового іпотечного кредиту. Датою остаточного повернення кредиту визначено 04 грудня 2017 року. Всупереч умовам кредитного договору зобов`язання щодо повернення кредиту позичальником не виконані.

04 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачами було укладено договір іпотеки (майнової поруки) № РМL-203/13 8/2007, згідно з яким іпотекодавці передали, а банк прийняв в іпотеку трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,6 кв. м, житловою площею 35,2 кв. м, яка належить відповідачам на праві приватної спільної часткової власності по 1/4 частині кожному в порядку приватизації, про що видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради 30 вересня 2004 року.

24 лютого 2012 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було

укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н та договір про відступлення

прав вимоги, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржників за вказаними договорами. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 21 серпня 2015 року зі ОСОБА_5 на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 146 360,74 грн., яке не виконується боржником.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення загальної заборгованості ОСОБА_5 , стягнутої судовим рішенням, та застосувати спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною не нижче вартості предмету іпотеки, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки майна.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2018 року позов задоволено повністю.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,6 кв.м, житловою площею 35,2 кв.м, яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності по 1/4 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради 30 вересня 2004 року, в рахунок погашення загальної заборгованості ОСОБА_5 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № МL-203/138/2007 від 04 грудня 2007 року в розмірі 3 146 360 (три мільйони сто сорок шість тисяч триста шістдесят) грн. 74 коп. та застосовано спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною не нижче вартості предмету іпотеки, визначеної внаслідок проведення належної оцінки майна. Стягнуті з відповідачів судові витрати по 440,50 грн. з кожного.

Додатковим рішенням Бедянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2018р. відстрочено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення дії мораторію, встановленого законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вказує, що доводи скарги є неспроможними, оскільки мораторій не звільняє боржників від виконання рішення суду, а дитину зареєстровано у іпотечній квартирі без його згоди як правонаступника банку, тому суд обґрунтовано звернув стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта про підтримання апеляційної скарги за викладеними в ній доводами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

Встановлено, що 04 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк, та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № МІ-203/138/2007, згідно з яким банк здійснив видачу кредитних коштів позичальнику в сумі 70 000 швейцарських франків на рефінансування житлового іпотечного кредиту. Датою

остаточного повернення кредиту визначено 04 грудня 2017 року.

Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний заплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Всупереч умовам кредитного договору зобов`язання щодо повернення кредиту позичальником не виконуються.

04 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачами було укладено договір іпотеки (майнової поруки) № РМЬ-203/13 8/2007, згідно з яким іпотекодавці передали, а позивач прийняв в іпотеку трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,6 кв.м, житловою площею 35,2 кв.м, яка належить відповідачам на праві приватної спільної часткової власності по 1/4 частині кожному в порядку приватизації, про що видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради 30 вересня 2004 року.

24 лютого 2012 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н та договір про відступлення прав вимоги, згідно з якими ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржників за вказаними договорами.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 21 серпня 2015 року зі ОСОБА_5 на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 146 360,74 грн.

Вказане рішення не виконується боржником ОСОБА_5 , тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з новим позовом про звернення стягнення для погашення вказаної заборгованості на предмет іпотеки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що такі вимоги позивача ґрунтуються на положеннях ст. 590 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 33, 39 ЗУ «Про іпотеку» та умовах кредитного і іпотечного договорів. Але додатковим рішення відстрочив виконання рішення в частині звернення стягнення на час дії мораторію, встановленого законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , насамперед, наголошує на тому, що суд не міг звертати стягнення у зв`язку з мораторієм на її єдине житло, яке відповідає критеріям, визначеним у вказаному спеціальному законі, що є підставою для відмови в позові на час дії цього закону.

Між тим, такі ствердження апелянта колегія вважає помилковими.

За змістом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 в. м для житлового будинку.

Отже, вирішуючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд врахував, що вказаним Законом не встановлено, що іпотека припиняється, а лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

З огляду на наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» забороняє приймати рішення про звернення стягнення на житло в принципі, є безпідставними, оскільки цей Закон не встановлює, що іпотека припиняється, а лише встановлює заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Виходячи з положень статті 3 Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Отже, суд обгрунтовано звернув стягнення на предмет іпотеки, але відстрочив виконання рішення до закінчення дії мораторію.

Таке рішення суду відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015р. у справі № 6-781цс15, від 30 вересня 2015р. к справі № 6-1825цс15, від 24 лютого 2016р. у справі № 6-28898св15, а також Верховного Суду - від 10 жовтня 2018р. у справі № 61-5809св18.

Іншим доводом апеляційної скарги є неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки без дозволу органу опіки та піклування, оскільки у квартирі зареєстрована та мешкає неповнолітня дитина.

З цього приводу судом встановлювались наступні обставини.

Згідно з довідками про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб від 02 грудня 2016 року № 258 та від 17 травня 2018 року № 4990, в квартирі АДРЕСА_1 , в тому числі зареєстрований ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ) ( а.с. 174). Неповнолітнього ОСОБА_7 за вказаною адресою було зареєстровано 10 листопада 2016 року, тобто під час дії договору іпотеки.

Суд вказував про неправомірність такої реєстрації, зазначивши, що іпотекодавці, знаючи, що належне їм нерухоме майно надано в іпотеку банку, свідомо і умисно, без повідомлення та згоди іпотекодержателя зареєстрували неповнолітню дитини у переданій в іпотеку квартирі, що свідчить про їх недобросовісність у правовідносинах з позивачем.

Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що така незаконна реєстрації дитини, яка, до того ж, не є і не була членом сім`ї будь-кого з іпотекодавців, оскільки її матір ОСОБА_8 доводиться лише племінницею одному з іпотекодавців та також неправомірно без згоди іпотекодержателя була зареєстрована в квартирі під час дії іпотеки - 07.11.2016р., не породжує у дитини охоронюваного законом права користування житлом.

Тому суд правильно визнав, що сама по собі незаконна реєстрація дитини у квартирі під час дії договору іпотеки та без згоди іпотекодержателя, не може бути перешкодою для

звернення стягнення на таку квартиру як предмету іпотеки у разі встановлення порушення позичальником умов кредитного договору.

Зважаючи на всі вищенаведені обставини, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2018 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 травня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.