справа № 631/377/19
провадження № 2/631/670/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року селище міського типу ОСОБА_1

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т.М. розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2019 року за вхідним № 2645/19-вх до Нововодолазького районного суду Харківської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, в якому позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором позики, укладеним 15.05.2017 року у розмірі 245 000 гривень та відшкодувати понесені судові витрати зі сплату судового збору у розмірі 2 450 гривень.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження по даній справі, зясовано, що позов подано до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальними правилами підсудності позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина 1 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України).

У позовній заяві позивач зазначив адресу реєстрації відповідача ОСОБА_3 як Харківська область, Близнюківський район, село Міролюбівка, вулиця Стригунів, будинок 47.

Крім того, згідно з відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС УДМС України в Харківській області від 22.04.2019 року, що надішли до суду 02.05.2019 року та зареєстровані за вхідним № 3018/19 - вх, встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, положення статті 27 Цивільного процесуального кодексу України є імперативними у частині вимоги предявлення позову до відповідача саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування).

Крім загального правила визначення територіальної підсудності, існує альтернативна підсудність, яка є пільговою та встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо велике життєве значення для особи.

Обґрунтовуючи підсудність даної справи Нововодолазькому районному суду Харківської області, позивач зазначив, що у Договорі позики, що був укладений 15.05.2017 року між фізичними особами позивачем та відповідачем не вказується в якому місці він має виконуватись, а тому до нього мають застосовуватись загальні правила виконання грошових зобовязань, передбачені пунктом 4 частини 1 статті 532 Цивільного кодексу України, а саме за місцем проживання кредитора. Оскільки позивач зареєстрований та мешкає у Нововодолазькому районі Харківської області, то дана справа відповідно до положень частини 8 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України, підсудна саме Нововодолазькому районному суду Харківської області.

Так, дійсно відповідно до частини 8 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть предявлятися також за місцем виконання цих договорів.

Проте, підстав для застосування частини 8 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України, на які посилається позивач, суддя не вбачає, з огляду на те, що як сам зазначив позивач у своєму позові, сторони при укладанні договору не погодили місце виконання укладеного договору і не зазначили про це у договорі. Договір позики за своє природою не відноситься до категорії договорів, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці.

Як розяснено в пункті 39 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів (частина восьма статті 110 ЦПК).

Правила визначення місця виконання зобов'язання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов'язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Як вбачається зі змісту позову, предметом останнього є стягнення заборгованості за договором позики, укладеного між двома фізичними особами, ніяких доказів того що до цього спору повинні застосовуватися вимоги частини 8 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України позивачем не надано, а тому даний спір підлягає розгляду за правилами загальної територіальної підсудності.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У справі «Zand v. Austria» від 12.10.1978 року Європейський суд з прав людини також зауважив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно положень статті 32 Цивільного процесуального кодексу України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи обставини, на які посилається позивач, та вищевикладені процесуальні та правозастосовні норми, позов необхідно надіслати за підсудністю до суду за місцем проживання відповідача по справі, тобто до Близнюківського районного суду Харківської області.

Керуючись статтями 3, 19, частино 1 статті 27, частиною 8 статті 28, статтями 31, 33, 213, 258 261, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу № 631/377/19 (провадження № 2/631/670/19) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, передати на розгляд до Близнюківського районного суду Харківської області (64801 Харківська область, Близнюківський район, селище міського типу Близнюки, вулиця Свободи, будинок 46 А).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою Цивільним процесуальним кодексом України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої ст. 31 Цивільним процесуальним кодексом України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше пяти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше пяти днів після залишення її без задоволення

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Нововодолазький районний суд Харківської області (відповідно до пункту 15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України) протягом пятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Трояновська