РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/20739/18

пр. № 2/759/2957/19

04 червня 2019 року суддя Святошинського районного суд м. Києва Коваль О.А., розглянувши у приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 3% річних та індексу інфляції за фактичне користування послугами,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , в якому, просить стягнути з останнього суму боргу в розмірі 12850 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 1401,12 грн, 3 % річних у розмірі 366 грн, пеню - 21006,50 грн та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до Рішення Київської міської ради № 138 від 09.03.1992 р. земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , була відведена ПрАТ СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування. 24.10.2012 р. між СП «Партнер» та ОСОБА_1 був підписаний договір № 5689 на експлуатацію, обслуговування та зберігання автомобіля у металевому гаражі, відповідно до якого позивач зобов`язався виконувати обов`язки по зберіганню автомобіля «ВАЗ 21114», 2011 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , в гаражі НОМЕР_4, на автостоянці НОМЕР_5, а відповідач зобов`язувався виконувати обов`язки з оплати щомісячно внесків за охорону та на експлуатаційні витрати.

Проте, відповідач користуючись послугами позивача не виконує належним чином зобов`язання з оплати охорони гаражного боксу та автомобіля, належних відповідачу, у зв`язку з чим, станом на 10.12.2018 р. виникла заборгованість на загальну суму 12850 грн, яку позивач просить стягнути, також позивач просить стягнути суму інфляційних витрат в розмірі 1401,12 грн, 3 % річних в розмірі 366 грн., пеню в розмірі 21006,50 грн та судовий збір.

Ухвалою суду від 28.12.2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до Рішення Київської міської ради № 138 від 09.03.1992 р. земельна ділянка по АДРЕСА_1 , відведена ПрАТ СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування.

Встановлено, що 24.10.2012 р. між СП «Партнер» та ОСОБА_1 був підписаний договір № 5689 на експлуатацію, обслуговування та зберігання автомобіля у металевому гаражі НОМЕР_4 на автостоянці НОМЕР_5, за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено, що Наказом позивача № 6 від 28.01.2011 р., з 01.02.2011 р. було затверджено розмір на відшкодування витрат по утриманню одного машиномісця у розмірі 258,77 грн, а станом на 01.01.2017 р. згідно Наказу № 122 від 30.12.2016 р. затверджено розмір в сумі 400,14 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст. 529 ЦК України передбачено, що кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

За змістом ч. 1 ст. 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов`язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч.2 ст. 936 ЦК). Тобто, зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів.

Судом встановлено, що належний відповідачу гаражний бокс НОМЕР_4 на автостоянці НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 обслуговується ПрАТ СП «Партнер» для зберігання та охорони майна. При цьому, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 постійно користується послугами позивача з моменту передання відповідачем майна на зберігання ПрАТ СП «Партнер», між сторонами існували зобов`язання реального характеру по договору зберігання транспортних засобів.

У відповідності із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП "Партнер" відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки.

Встановлено, що з моменту укладення між сторонами договору, відповідач не належно виконує свої зобов`язання щодо оплати за внески за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 10.12.2018 рік за період з січня 2016 року по 01.11.2018 рік складає на загальну суму 12 850 грн, яку відповідач обґрунтовано просить стягнути.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наявність суми боргу в розмірі 12 850 грн, сума заборгованості підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, нормою цієї статті встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них (такий висновок суду відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові від 15 лютого 2018 року у справі №467/1346/15-ц).

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Отже, враховуючи, що розмір пені в сумі - 21 006,50 грн значно перевищує заборгованість по основному боргу, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за відповідним договором, який є предметом судового розгляду та враховуючи те, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватись на непомірний тягар для нього, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір пені до 2 000 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних.

Керуючись ст.ст. 322, 509, 527, 529, 530, 611, 625, 901, 903, 936, 977 ЦК України, ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 3% річних та індексу інфляції за фактичне користування послугами - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» основну заборгованість в розмірі 12 850,00 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 1401,12 грн, 3 % річних у розмірі 366,00 грн, пеню в розмірі 2 000 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн., а всього - 16 617 (шістнадцять тисяч шістсот сімнадцять) грн. 12 (дванадцять) коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та апеляційне оскарження, якщо такі подані протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 04.06.2019 року.

Суддя: Коваль О.А.