Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

місто Київ

справа № 463/240/15-ц

провадження № 61-32719св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича,

відповідачі: Львівське обласне виробниче управління водного господарства «Львівський облводгосп», Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2017 року у складі судді Головатого Р. Я. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича

(далі - ФГ Бурки В. В.) у січні 2015 року звернулось до суду із позовом до Львівського обласного виробничого управління водного господарства «Львівський облводгосп», Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, у якому просило стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на свою користь на відшкодування моральної шкоди 1 000 000, 00 грн, завданої в результаті протиправних дій начальника Львівського обласного виробничого управління водного господарства «Львівський облводгосп», що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Стислий виклад змісту рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року, у задоволенні позову ФГ Бурки В. В. відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися апеляційний та касаційний суди, зазначив, що позовні вимоги є недоведеними, відсутні докази наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача, внаслідок яких для позивача настали втрати немайнового характеру, що зумовлені приниженням його честі, гідності та ділової репутації.

Стислий виклад позиції ФГ Бурки В. В. за заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами

ФГ Бурки В. В. звернулося до суду із заявою про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року, просило скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року, ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову.

Заява обґрунтовувалась тим, що існує невідповідність рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-48цс13, про застосування норм матеріального права щодо відшкодування моральної шкоди, якими встановлено право особи на відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями або бездіяльністю державних виконавців, і до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду.

Стислий виклад заперечень інших учасників справи

Львівське обласне управління водних ресурсів «Львівське облводресурсів» просило відмовити у задоволенні заяви, оскільки відсутні правові підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду заяви

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року, у задоволенні заяви ФГ Бурки В. В. про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зробив висновок, з яким погодився апеляційний суд, що постанова Верховного Суду України, на яку посилається заявник у своїй заяві, не є доказом, а є лише правовою позицією суду вищої інстанції щодо застосування норм матеріального права, а тому не є підставою для перегляду рішення суду у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Зазначена у заяві правова позиція існувала на момент прийняття рішення судом першої інстанції, а відтак могла бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку у випадку неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року засобами поштового зв`язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ФГ Бурки В. В. просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права під час розгляду заяви. Зокрема, на переконання заявника, судами неправильно застосовано правила статей 8, 40, 55, 56, 124 Конституції України, не враховано правила статті 360-7 ЦПК України

(в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року) щодо обов`язковості судових рішень Верховного Суду України, а також положення статей 361-366 ЦПК України 2004 року.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Львівське обласне управління водних ресурсів «Львівське облводресурсів» просить касаційну скаргу ФГ Бурки В. В. відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції застосовані положення статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 361 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідними умовами оцінки обставин як нововиявлених, визначеними у пункті 1 частини другої статті 361 ЦПК 2004 року, є те, що вони мали існувати на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Під час вирішення питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК України 2004 року.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК України 2004 року доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК України 2004 року).

Відмовляючи у задоволенні заяви ФГ Бурки В. В. про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами в розумінні вимог статті 361 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано постанову Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-48цс13, як обставину, що могла би вплинути на судове рішення, були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій та їм надана належна правова оцінка.

Зокрема, суди правильно зазначили, що правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, як і текст постанови Верховного Суду України, не є юридичним фактом, який існував на час розгляду справи, але не був і не міг бути відомим заявнику, та таким, що міг вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і був встановлений після набрання ним законної сили, тобто не є нововиявленою обставиною.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик